Luin käsikirjoituksen, jossa oli repliikki:
"Jos minulla ei olisi muistojani, olinko koskaan edes olemassa?"
Se jäi mieleeni.
Muistojemme pitäisi säilyä ikuisesti.
Ne muokkaavat meitä, ja tekevät meistä sen mitä olemme.
Hyvä lyönti, poika, hyvä lyönti.
Ajatus siitä,
etten pysty muistamaan kokemaani elämää,
tai vaimoani, lapsiani.
Se on varmaan suurin pelkoni.
Kuulin äskettäin uutisia, jotka saivat minut ajattelemaan -
tätä kaikkea paljon enemmän.
Kun aloin tutkia, miten elää paremmin pidempään,
minut lähetettiin tekemään kasa testejä -
pitkäikäisyysasiantuntijan tri Peter Attian luo.
- Miten voit tänään? - Hyvin.
Teimme sinulle äärettömän laajat testit.
Teimme kaikki mahdolliset verikokeet,
ja olen tarkastellut jokaista geeniäsi kaikista suunnista.
Kaikkiaan tuloksesi ovat loistavia.
Ja kun katsoo ulkoista olemustasi,
on selvää kuinka hyvin pidät itsestäsi huolta,
mutta löysimme pari huolestuttavaa asiaa.
Selvä.
Osa geneettisistä testeistä, joita teimme -
tutkivat APOE nimisen proteiinin geeniä.
Sinulla on hyvin harvinainen yhdistelmä, sinulla on kaksi kopiota APOE4-proteiiniä,
yksi äidiltäsi, ja toinen isältäsi.
Mitä se tarkoittaa?
Sinulla on korkeampi riski sairastua Alzheimerin tautiin.
Kuinka paljon korkeampi?
Varmaan noin kahdeksan viiva kymmenen kertaa korkeampi,
kuin normaalisti.
Niin, hyvä on.
Tiedät, että tulet -
Ajattelet jatkuvasti, että elät ikuisesti,
etenkin kun olet nuori.
Ja sitten yhtäkkiä sinulle kerrotaan:
"Tämä saattaa koitua kohtaloksesi",
se oli "Jestas" hetki. Se veti maton jalkojeni alta hetkeksi.
Tiedän, että voi olla vaikeaa uskoa, mutta -
uskon, että jos teemme kaiken voitavan,
voimme alentaa riskiäsi normaalitasolle.
Toki.
Et varmasti usko minua, kun sanon tämän,
mutta tulet uskomaan ajan myötä.
Se, että sinulla on tämä geeni on varmasti siunaus.
Koska se motivoi minua…
Niin. Tämä motivoi sinua tekemään asioita tänä päivänä,
joita ikäisesi tuskin ikinä ajattelevat -
- ennen kuin he ovat 50-60 -vuotiaita. - Totta.
Olen kiinnittänyt koko elämäni hyvin tarkasti huomiota -
terveyteeni ja hyvinvointiini,
ja siihen miten voin olla vahvempi ja terveempi.
Mutta en ole koskaan keskittynyt aivojeni terveyteen.
Nämä uutiset muuttavat sen.
Tämä testi testaa etulohkon toimintaa ja suunnittelua.
Katso ensiksi mitä teen, ja sitten matki minua.
Ymmärrätkö? Aloitetaan.
Siksi tapaan arvostetun neurologin tri Shannon Shan.
Odota.
Oliko tuo... Minun pitää nähdä se uudestaan.
Kuten kaikki muutkin, minä haluan säilyttää muistini,
niin kauan kuin mahdollista, enkä olla sivussa,
pystymättömänä toimimaan.
Olet selvästi hyvin terve,
mutta yli 30-vuotiaana aivosi alkavat rappeutua.
Huippumme on nuoruudessamme, tai kun olemme kaksissakymmenissä.
Joten meidän on kohennettava ja säilytettävä mahdollisemman paljon.
Et voi sanoa: "Nyt 60-vuotiaana alan keskittyä aivoihini."
Aivan.
Koska Alzheimer ja muunlaiset vaivat -
kehittyvät 15-20 vuotta ennen kuin meillä edes on muisti oireita.
Syön aika terveellisesti. Liikun paljon.
Mitä muuta voin tehdä parantaakseni aivojeni terveyttä?
Samalla tavalla kuin sinulla on aikaa treenata ruumistasi…
Niin.
…sinulla on oltava aikaa treenata aivojasi.
Uudet haasteet voivat stimuloida neuronaalisia yhteyksiä -
levittämään niin sanottua "hermostoplastisuutta",
ja se voi todella kohentaa kognitiivisia toimia.
Joten annetaan sinulle jotain uutta.
Jotain, joka voi todella haastaa aivojasi.
Auttaakseni häntä suojelemaan muistojaan, haluan hänen -
pitävän taukoa arjestaan…
TRI SHARON J. SHA NEUROLIGI
…irrottautuvan teknologiasta, ja viettävän aikaa erämaassa.
Aika mahtavaa, eikö?
Juuri tässä, paina tämä näkymä mieleesi.
Ilman mitään häiritseviä tekijöitä, ei puhelinta, ei GPS:ää,
Chrisin on upottauduttava ympäristöönsä,
ja löydettävä reitti läpi takamaan vain aivojensa avulla.
On niin helppoa eksyä tänne.
Onneksi olet täällä, koska minulla ei ole hajuakaan.
Olen jo eksynyt.
Ja koska sosiaalinen kontakti on niin tärkeää kognitiiviselle toiminnalle,
hänen ystävä, taiteilija Otis Hope Carey, lähtee hänen mukaansa.
Tuo näyttää oikein hyvältä leiripaikalta,
tuon vesiputouksen alapuolella.
Se on hyvä paikka muistaa.
Päätämme vaelluksemme tuonne.
- Tuonneko? - Niin.
Miten pääsemme tuonne ylös?
Pidän tätä haastetta aivojen intensiivikurssina,
lähtölaukauksena Chrisille -
pysyviin rutiineihin, jotta hänen aivot pysyvät terveinä.
JAKSO 5 MUISTI
DUNGHUTTI, ANAIWAN JA GUMBAYNGGIRR MAA
ABORIGINAALEJA JA TORRESIN SALMEN KANSAA
VAROITETAAN, ETTÄ TÄMÄ OHJELMA SAATTAA SISÄLTÄÄ
KUVIA, ÄÄNIÄ JA VIDEOITA VAINAJASTA
Tervetuloa. Toivotan teidät tervetulleiksi Dunghutti-maahan, Anaiwan-maahan,
ja Gumbaynggirr-maahan.
Se on kolmen heimon jakama maa.
Tämä on ystäväni Otisin esi-isien kotimaa.
Olemme haaveilleet vuosien ajan tulevamme tutkimaan sitä.
Kun Sharon ehdotti seikkailua erämaassa,
tiesin, että tämä olisi täydellinen paikka.
Mikä tekee tästä paikasta erityisen sopivan matkallemme,
on se, että tässä maailman kolkassa maisema ja muisti ovat yhdessä.
Ruumis, mieli ja henki.
Nimeni on Otis Hope Carey.
Olen kotoisin Gumbaynggirrin ja Bundjalungin kansoista.
Alkuperäiskansat ovat olleet Australiassa yli 60 000 vuotta,
joten meillä on hyvin pitkä suhde äiti Maahan.
Ensikansojen kulttuurissa uskomme, että kivillä,
vedellä, tuulella ja taivaalla on muisti.
Jos istumme ja kuuntelemme, voimme kuulla esi-isiemme puhuvan meille.
Toivomme. että matkallanne -
kuuntelette, kuinka maamme puhuu teille.
Kuulkaa tämän maailman äänet omilla korvillanne,
eikä muiden korvilla.
Nähkää tämä maailma omilla silmillänne, eikä muiden silmillä.
Kun päälliköt antavat meille luvan kulkea maan läpi,
yksi heistä sanoo:
"Kuunnelkaa omilla korvillanne -
ja katsokaa omilla silmillänne.
Pysykää uskollisina sille, keitä olette."
Se todella iski minuun ja puhutteli minua -
hyvin syvällä tasolla. Se oli aika kaunista.
Seuraavan kahden päivän ajan -
Chrisin ja Otisin on suunnistettava -
läpi tuhansien eekkerien erämaata.
Aloitamme täältä, ja sitten suuntaamme tänne, eikö?
Mutta henkinen haaste on jo alkanut,
kun he suunnittelevat reittiä ja painavat sen muistiin.
Ja sitten menemme tälle harjanteelle, eikö?
Niin.
Ensiksi he suuntaavat pohjoiseen, joka on avomaata ja metsää.
Tulemme tänne vesiputouksen päältä, ja saavumme tälle purolle,
ja mihin suuntaan menemme täältä?
Vaihdamme suuntaa, kun pääsemme tälle pienelle joelle.
Sitten meidän on mentävä jokea alas.
Heidän on löydettävä joki, jossa on useita vesiputouksia,
se johdattaa heidät paikkaan,
joka on hyvä alue yöpymiseen.
Toisena päivänä suuntaamme leiriltämme pohjoiseen.
Onko sinulle siitä kuva siellä?
Onko siellä polku, vai täytyykö…
Ei, teemme omat polkumme.
Lopuksi heidän täytyy kiivetä ylös päämäärään,
Wrightsin näköalapaikalle.
No niin, reitti. Metsä, harjanne, vesiputous,
metsä, harjanne, vesiputous.
Vesiputouksen jälkeen kiipeä avoimeen erämaahan -
ja varmasti saan meidät eksymään.
Hyvä. Olen iloinen, että olette täällä.
Mutta ennen kuin Chris ja Otis lähtevät matkaan, on vielä yksi asia hoidettavana.
Antakaa puhelimenne minulle.
Hyvä on, tässä.
Kiitos. Onko siinä kaikki?
- Siinä kaikki. - Siinä oli ne kaikki.
On vielä yksi lisää. Tämä.
Kummalle tämä tulee olemaan vaikeampaa?
Varmaan Otikselle. Hän käyttää puhelintaan paljon, joten -
hänellä tulee olemaan hyvin vaikeaa. eikö?
Onnea matkaan.
Sade lähestyy.
Luuletko, että olemme menossa oikeaan suuntaan?
Jatka vain kävelyä. Se on paras asia mitä tehdä, jos eksyt, eikö?
On hieman haastavampaa nyt, kun aurinko on täysin piilossa.
Jos katsomme ympärillemme, missä on taivaan kirkkain kohta?
Se on tuolla.
Se on joko aurinko tai avaruusalus. Joka kallistuu aurinkoon päin.
Joten pohjoinen, länsi. Haluamme mennä tähän suuntaan.
Luulen niin.
Tehdään niin.
Siihen on hyvin erityinen syy, miksi lähetin Chrisin ja Otisin -
erämaahan ilman mitään, mikä auttaisi heitä navigoimaan.
Mitä luulet?
Onko se rotko nyt täällä? Näyttää siltä.
Luulen, että tähän suuntaan.
Prosessi oikean suunnan selvittämiseksi -
on yksi monimutkaisimmista tehtävistä, mitä aivomme voivat tehdä.
Ylös harjannetta, seuraa vettä, virta, vesiputous, käänny vasemmalle.
Kyllä, tämä on hyvä.
Se turvautuu aivojen osaan, joka on hyvin tärkeä osa sitä, miten käsittelemme -
maailmaa ympärillämme.
Se on hippokampus, aivojen muistikeskus.
MUISTI HIPPOKAMPUS
Hippokampus on pieni merihevosen muotoinen rakenne,
joka on sekä aivojen vasemmalla että oikealla puolella.
Ajattele sitä karttana, johon kaikki muistomme on varastoitu,
ja josta löydämme ne.
VALMISTUMINEN - PYÖRÄ - LAPSEN SYNTYMÄ MURTUNUT JALKA
Vanhetessamme hippokampus kutistuu ja on yksi ensimmäisistä alueista,
joihin Alzheimerin kaltaiset taudit suuntaavat.
Mutta kun virkistämme sitä suunnistamisen kaltaisilla aktiviteeteilla,
se kasvaa ja tulee terveemmäksi, kun uusia yhteyksiä muodostuu,
ja aivosolut lisääntyvät.
Tutkijat uskovat, että mitä vahvempi hippokampuksemme on,
sitä paremmat mahdollisuutemme ovat torjua iän tuomia kognitiivisia menetyksiä.
GPS:än hylkäämisen ja itsenäisen suunnistamisen -
Chris voi helposti lisätä joka päiväisiin rutiineihinsa.
Se on yksinkertainen ja tehokas tapa pitää hänen aivot aktiivisina,
jonka pitäisi auttaa niitä pysymään vahvoina ja vastustuskykyisinä.
On varmaan puolipäivä.
Niin, varmaan.
Pohjoinen, itä, etelä, länsi.
Tuo on pohjoinen, joten haluamme mennä tähän suuntaan.
Tuolla on se joki.
Niin onkin.
Luulen, että lähestymme paikkaa jossa meidän pitää olla.
Jestas. Juoksuhiekkaa.
Se on kuin se kohtaus Päättymättömästä tarinasta. Surun suot.
Muistatko Päättymättömän tarinan?
- En. - Päättymätön tarina. Etkö nähnyt sitä?
- Ei, en usko. - Otis.
En katsonut paljoa TV:tä lapsena.
Muistatko vanhat telkkarit, joiden antennia piti liikutella?
- Kyllä. - Meillä oli sellainen.
Niin, kuin et… Ei ole kyse vain antennin liikuttelusta,
vaan siitä, että seisoit oikeassa kohdassa huonetta.
Niin, ja myös…
Niin. "Älä istu siinä, isä.
- Kuvasta tulee epäselvä." - Aivan.
Luonnossa olemisessa on jotain hyvin nostalgista,
niin kaukana kaupungeista, ja kylistä, ja sivilisaatiosta.
Ja joskus kun mietin joitain ensimmäisiä muistojani,
niitä jotka ovat muokanneet minua, ne ovat hetkiä,
jotka haluan säilyttää ikuisesti.
Vartuin pohjoisella alueella, keskellä ei mitään,
neljän ja puolen tunnin päässä lähimmästä kylästä.
En omistanut kenkiä, koska oli liian kuuma.
Vietimme kaiken aikamme ulkona.
Varhaisin muistoni…
Olin hyvin nuori. Varmaan neljävuotias.
Muistan... isäni meni hakemaan jotain lentokentältä,
mikä oli iso kaista hiekkaa keskellä takamaata.
Menin ulos etsimään häntä, ja jatkoin vain kävelyä.
Muistan kuivan, ratisevan kuumuuden.
Punaisen pölyn, joka päätyy kaikkialle,
iholle, hiuksiin ja vaatteisiin.
Ja kuinka jalkani tuntuivat siltä, kuin ne olisivat tulessa.
Itkin. En tiennyt missä isäni oli.
Mutta yhtäkkiä hän tuli mäen takaa.
Hän oli selvästi paniikissa ja ihmetteli mitä tein -
keskellä takamaata harhailemassa yksikseni.
En oikein tajunnut silloin, mitä oli meneillään,
tai mikä häntä huolestutti.
Muistan kuinka mukavaksi ja turvalliseksi tunsin oloni hänen sylissä.
- Suoraan ylös? - Kyllä.
Tämä on kuin StairMaster 2000 -laite.
- Janottaako? - Kyllä.
Juon kanssasi.
Niin kaunista.
Normaalisti ottaisit kuvan, ja…
Et kuuntelisi ja katsoisit puhelimen kameran läpi.
Niin.
On upeaa olla täällä ilman häiriötekijöitä.
Kaikki aistit tuntuvat vahvistuvan.
Kaikki hajut, kaikki mihin kosket, ääni.
Ei ole yllättävää, että Chris tuntee olonsa valppaammaksi.
Aivomme kehittyivät luonnossa,
ja moni tutkimus osoittaa,
miksi luonnollinen maailma on mielestämme niin virkistävä.
Tutkimuksen mukaan ollessamme kaupunkiympäristössä -
ihmisten tekemät visuaaliset eleet, häiritsevät äänet, ja häiriötekijät -
vievät paljon henkistä energiaa aivojen keskeisten osien prosessoitavaksi.
POSTERIOR ALFA-TOIMINTA VOIMA
Mikä tarkoittaa, että muisti,
ongelmien ratkaisu ja keskittyminen kaikki ottavat osumaa.
KOGNITIIVINEN KUORMITUS
Tutkijat uskovat, että aivomme ovat virittyneet niin, että -
luonnon näkymät ja äänet ovat paljon helpommin prosessoitavia.
Sen sijaan, että ylikuormittuisimme,
kognitiiviset kykymme palautuvat täyteen voimaan.
Eikä siinä kaikki.
Ajan viettäminen luonnossa myös alentaa stressiä,
mikä on hyväksi Alzheimerin riskille ja pitkäikäisyydellemme.
Itse asiassa, vain 20 minuutin puistossa kävelyn -
ilman kännykän tarkistamista -
on todettu alentavan merkittävästi -
stressihormoni kortisolin tasoja.
- Etkö varmasti halua johtaa? - Minä johdan.
Mitä jos minä menen? Koska, jos kaadun se ei ole iso juttu.
On se. Minun pitää kantaa sinut. Se on valtava juttu.
Juuri sitä tarkoitan, olet minua vahvempi.
Otis on mahtava kaveri.
Hänellä on upea huumorintaju. Hän on hyvin lempeä ihminen.
Otis!
- Auta minua. - Kaaduit sentään armollisesti.
Pakko sanoa.
Hän on myös fantastinen taiteilija.
Kaikki taideteoksesi ovat lintuperspektiivistä, eikö?
Niin, monet niistä. Kyllä.
Voisi kai sanoa, että se on topografista,
Käytän paljon perinteisiä symboleita, mutta minä -
ikään kuin pehmennän niitä, teen niistä ilmaisevampia.
Muistaen myös mistä ne ovat kotoisin, niiden oikean merkityksen.
Otan vanhaa perinteistä, vuosituhansia vanhaa taidetta,
ja modernisoin sen.
Yritän vain tehdä uuden näkökulman vanhaan tapaan.
Jokainen viiva, jokainen piste taiteessani,
aivan kuin jokainen kivi, jokainen joki, jokainen puu,
on muisto.
Koska Chris kasvoi siellä missä kasvoi,
eli valtavan alkuperäiskansojen yhteisön lähellä, hän ymmärtää maalauksiani.
Se varmaan on iso syy siihen, miksi tulemme toimeen niin hyvin.
Olisi pitänyt ostaa kanootti.
Bodyboard olisi ollut parempi.
Ajan viettäminen muiden ihmisten kanssa on hyväksi aivoillemme.
Olemme sosiaalisia eläimiä, vuorovaikutus muiden kanssa voi rohkaista meitä -
oppimaan uusia asioita, sytyttää uusia ajatuksia tai tapoja katsoa maailmaa.
Mutta kun olemme eristyksissä, dementiaan sairastumisen riski -
on noin 50 prosenttia korkeampi.
Kaikista pitkäikäisyyttämme suojelevista asioista -
ympärillämme olevat ihmiset saattavat olla tärkeimpiä.
Jos jatkamme tähän suuntaan meidän pitäisi tulla leiripaikkaan, eikö?
Kyllä. Leiripaikka on vesiputouksen alapuolella.
Olemme vesiputouksen päällä,
ja Otis osoittaa paikkaa mihin voisimme leiriytyä.
En näe mitään reittiä alas. Niin kuin ei hänkään.
Joten on vain yksi ratkaisu.
Voi pojat!
Nyt tunnet olevasi elossa!
Tuo tosiaankin selvitti pääni.
Ja sai minut ajattelemaan:
"Toivottavasti vielä teen pommihyppyjä, kun olen vanha mies."
Testitulosten saannin jälkeen, olen ajatellut paljon -
vanhenemista ja sitä miltä elämäni voi näyttää silloin.
Alzheimerin taudin korkeamman riskin uutisen -
ei ehkä olisi pitänyt tulla täytenä yllätyksenä.
Isoisälläni on Alzheimer.
Ja…
Hänen... Hänen muistinsa heikentyy, ja on heikentynyt viimeiset pari vuotta.
Se on hankalaa, kun hän huolestuu selväjärkisenä,
koska hän tajuaa ketä ihmiset ovat ja miksi... missä hän on?
Se on tiedättehän, musertavaa ja pelottavaa.
Vahvimmat muistoni hänestä on, kun istuimme yhdessä autotallissa.
Ja kuinka hän auttoi meitä tekemään esineitä puusta.
Hän teki meille miekkoja,
pieniä leikkipistooleita ja kivääreitä.
Muistan kuinka kärsivällinen hän oli kun, vasaroimme ja hakkasimme,
leikkasimme ja hajotimme asioita.
Minulla on niin kauniita muistoja, joista olen hyvin kiitollinen -
tästä hoivaavasta, ystävällisestä henkilöstä.
Hän on kaunis ihminen.
Isoisälläsi on siis Alzheimer?
Kyllä. Hän ei muista meitä,
lapsenlapsiaan, eikä edes omia lapsiaan, tiedäthän.
Hän unohtaa. Se on sydäntä särkevää.
Huolestuttaako se sinua, että sinäkin saatat päätyä hänen tilanteeseen?
Kuten useimmat asiat joita pelkäät, ne joko pysäyttävät sinut,
tai motivoivat sinua pääsemään niistä ylitse, tai tekemään mitä vain voit,
lyödäksesi ne. Siitä tässäkin on kyse, eikö?
Teet mahdollisimman paljon ehkäiseviä asioita -
taataksesi aivojen terveyden.
Tähän liittyy positiivinen energia, sen sijaan, että ajattelisin:
"Moneenko sähköpostiin minun pitää vastata?
Minkälaiset arvostelut elokuvani saa,
tulenko koskaan saamaan töitä?"
Tämän päiväinen vaellus on uuvuttanut meidät, joten menemme nukkumaan.
Mutta vaikka olisin kuinka väsynyt, rauhoittuminen on usein vaikeaa.
Ja uni oli yksi pääasioista,
joihin tri Peter Attia keskittyi konsultointini aikana.
Chris, kerro minulle unestasi.
Nukutko mielestäsi hyvin?
Ei, en nuku hyvin. Heräilen paljon öisin.
Muistan sen jo hyvin varhaiselta iältä. Mutta äitini puhuu siitä nyt.
Yöajassa ja nukkumisessa on jotain, joka voimistaa -
huolen tunnetta, tai jos tunsin syyllisyyttä jostain,
tunsin, että tein jotain väärin, tai olin huolissani jostain.
Ja sama tapahtuu ehdottomasti edelleen.
Hyvin paljon kuvailemastasi rajoittuneesta nukkumisesta,
juontaa juurensa "apina mielestä", joka meillä kaikilla on.
Sellaisia neurooseja, ajatusten märehtimistä.
Uni ei ole passiivinen aktiviteetti. Se ei ole tiedottomuutta.
Se on itseasiassa aktiivista aikaa, jolloin aivot paranevat.
Ja sinun tapauksessasi, kohonneen riskisi takia,
haluat nukkua kunnolla.
Tiedämme, että jopa yksi uneton yö -
johtaa myrkkyjen kertymiseen aivoissa,
jotka altistavat Alzheimerin taudille.
Unella on huomattava korjaava voima lyhyellä ajalla,
mutta se myös tuo mukanaan hyvän suojan kroonisia tauteja vastaan.
Se toimii näin. Kun nukumme, päivän aikana kerääntynyt romu -
huuhtoutuu pois, eräänlaisen jätteiden korjauspalvelun -
glymfaattisen järjestelmän avulla.
Mutta kun vanhenemme, ja etenkin kun emme nuku kunnolla,
tämä jätepalvelu laiskistuu.
Haitallinen jäte kerääntyy nopeammin, kuin sitä ehditään korjata pois.
Tukkeuttaen systeemin,
aiheuttaen tulehduksia, ja mahdollisesti johtaa Alzheimeriin.
ALZHEIMERIN TAUTI
On olemassa paljon, mitä Chris voi alkaa tehdä nyt -
parantaakseen unen pituutta ja laatua.
TRI PETER ATTIA LÄÄKÄRI
Yksinkertaiset tavat,
kuten nukkumaan meneminen ja herääminen samaan aikaan päivittäin,
stressin, sähköpostien ja sosiaalisen median -
tarkastamisen vähentäminen ennen nukkumaan menoa.
Se on helppoa, kun hän telttailee metsässä.
Mutta toivottavasti näiden tapojen säilyttäminen hänen palattua kotiin -
saa aikaan todellisia tuloksia, hänen kognitiivisen terveyden kannalta.
Terveellinen unirytmi ei ole ainoa asia,
jota Chrisin pitäisi harjoittaa.
Hyvä.
Itse asiassa monet hänen jo harjoittamansa tavat -
voivat auttaa ehkäisemään aivosairauksia myöhemmin elämässä.
Noin sitä pitää!
Aika ajoin paastoamalla ja syömällä kala- ja kasvispainotteista ruokavaliota -
hän taistelee solujen ikääntymistä vastaan, joka edistää Alzheimerin tautia.
Pitäisikö itkeä vai nauraa.
Stressitason alentamisen pitäisi myös auttaa suojelemaan hänen muistia.
Ja ruumiin altistamisen äärilämpötiloille -
on todettu alentavan Alzheimerin taudin riskiä huomattavasti.
Miten nukuit viime yönä? Oli aika märkää.
Vesiputous taustalla oli kaunis.
- Vesiputous tuuditti minut uneen. - Kyllä.
On päivä kaksi, ja hyvin nukutun yön jälkeen,
tunnen oloni virkeäksi.
Tiedän, että olen viettänyt vain päivän ja yön ilman puhelinta ja sähköposteja,
mutta mieleni tuntuu jo kirkkaammalta ja rauhalliselta.
Olen innoissani tulevasta.
Tiedätkö mihin suuntaan kävelemme tänään?
Jatkammeko luoteeseen?
Onko aurinko esillä vielä?
Luulen, että aurinko tulee esiin hieman myöhemmin.
Toivottavasti saavumme Wrightsin näköalapaikalle ennen corroboreeta.
Wrightsin näköalapaikka, jonne suuntaamme,
on erityinen kohtaamispaikka alueen alkuperäiskansoille,
missä eri kansat ennen vanhaan kokoontuivat.
Mitä corroboree on? Mitä odotamme tapahtuvan?
Kolme kansaa tapaavat,
ja tanssivat, kyse on viisauden jakamisesta,
ja maamme arvostamisesta yhdessä.
Kyse on siitä, että liityt johonkin itsesi ulkopuoliseen.
Aivan varmasti. Täällä ei ole ollut corroboreeta -
yli 100 vuoteen, joten se tulee olemaan erityistä,
ja se tulee olemaan hyvin vaikuttavaa ja henkisesti lataavaa.
Tämä muuttuu jyrkemmäksi.
Onko sinulla kiipeilyvarusteet?
Minä yritän.
Vaelluksen toisena päivänä Chrisillä on erilaisia haasteita.
Päästäkseen näköalapaikalle -
heidän on kiivettävä vuoren seinämää ylös.
Vaikka voit ajatella sen olevan treeniä ruumiillesi,
se on yhtälailla aivojen treenausta.
Näytät vähän lumivuohelta.
Kyllä.
Kaikki ne treenit. Voisit kantaa minut tuonne.
Kun kuntoilemme,
ruumiimme tuottaa kemikaalia, joka on kuin lannoitetta aivoillemme.
Se kannustaa hermosoluja kasvamaan ja pysymään terveinä.
- Lähestymme. - Melkein siellä.
Ja monet tutkimukset ovat osoittaneet, että kuntoilu keski-iässä -
voi pienentää Alzheimerin taudin mahdollisuutta -
melkein puolella.
Ja kuntoilu yhdistettynä kognitiiviseen haasteeseen -
on osoittautumassa olemaan hyvin vahva tapa -
taistella dementiaa vastaan.
Jopa vanhetessamme.
MAGDEBURG SAKSA
Äitini kuoli viisi vuotta sitten.
Valitettavasti hänellä oli dementia.
Kyllä, se on mielessäni,
hyvät hyssykät, se tulee tapahtumaan,
tai voi tapahtua minulle.
Yksi, kaksi, kolme, neljä.
Viikoittain 70-vuotias Gudrun osallistuu paikalliselle tanssitunnille.
Joskus en tunne oloani yhtä hyväksi kuin 30 vuotta sitten.
Mutta useimmiten -
olen aika hyvässä kunnossa.
Mutta tämä ei ole tavallinen tanssitunti. Vaan tieteellinen tutkimus.
Sen tarkoitus on selvittää, voiko tanssin kaltainen kuntoilu -
olla hyödyllisempää vanheneville aivoille kuin tavallinen kuntoilu.
Tanssissa opitaan monimutkaisia liikkeitä.
Se ei ole kuten pyöräily, jossa toistetaan samaa liikettä.
Joten uskomme, että tanssiminen on parempi tapa parantaa aivojen toimintaa,
koska siinä yhdistyy sekä kognitiivinen että fyysinen haaste.
Tutkijat ovat havainneet, että aivoilla on kyky kasvaa ja kehittää -
uusia yhteyksiä jopa aikuisena.
Olen koekaniini!
Notger ryhmineen haluavat selvittää, kuinka tehokkaasti tanssiohjelma -
on stimuloimaan tätä kasvua.
He etsivät merkkejä positiivisista muutoksista -
aivojen osassa, joka on elintärkeä muistille.
Näytä minulle hippokampuksen etuosa.
Voit nähdä kasvun täällä.
Näyttää aika hyvältä.
Tämä oli iso helpotus, koska tuloksemme osoittavat,
että tanssilla on hämmästyttävä potentiaali -
parantaa aivojen toimintaa ja rakennetta.
Toivomme, että tanssiminen voi ehkäistä -
dementiatapauksia tulevaisuudessa.
Ainoastaan Gudrunin tulokset eivät ole vaikuttavia.
Tanssiryhmäläisten hippokampus kasvoi enemmän -
kuin heidän, jotka harjoittivat normaalia kuntoilua.
Tuloksilla oli huomattava vaikutus minuun.
Kehun hieman itseäni -
ja sanon: "Hyvin tehty."
Olemme kiivenneet pari tuntia ja vihdoinkin -
Wrightsin näköalapaikka tuntuu olevan hyvin lähellä.
- Suoraan tänne? - Niin.
Onko tämä oikea kohta?
- Hyvin tehty. - Hyvää työtä.
Hyvin tehty.
Selvisimme. Ilman puhelinta, GPS:ää, tai edes karttaa.
Apunamme vain yksi asia, jota ihmiset käyttivät vuosituhansia navigoidakseen.
Aivomme.
Kävelimme tuolta asti.
- Pitkä matka. - Se on pitkä matka.
Antaa perspektiiviä, eikö?
Kun katson, kuinka kaukaa tulimme,
tämän maiseman kauneutta,
ajattelen sitä, mitä päällikkö sanoi meille ennen lähtöämme.
"Kuunnelkaa omilla korvillanne, ja katsokaa omilla silmillänne."
Nyt se käy täysin järkeen.
Jos suljemme äänet pois, ja oikeasti viritymme luonnolliseen maailmaan,
elämme paremmin.
Nämä ovat olleet kaksi pitkää päivää,
mutta selvisimme tänne kokoontumiseksi, corroboreeksi.
Kolmen kansan puolesta kutsumme teidät tanssimaan kanssamme.
- Toki. Kiitos. - Kyllä.
- En ole oikein tanssija. - Ei se haittaa!
Luulin, että vain seuraisin sivusta.
Nyt tunnen oloni hyvin hermostuneeksi.
- Melo vasemmalle, Melo oikealle. - Melo vasemmalle. Oikealle.
Alas, alas, olkapää, olkapää.
No niin.
Kaikki toivottavat minut niin tervetulleeksi -
ja kannustavat, että pääsen siihen sisälle aika nopeasti.
Katson Otisia,
ja huomaan mitä se tarkoittaa hänelle.
Näiden kolmen kansan tapaaminen.
Tunnen oloni voimaantuneeksi. Tunnen myös kuuluvani.
Koska tämän kohtaamisen tarkoitus on herättää esi-isämme -
muistoissamme ja tarinoissamme maasta.
En ainoastaan luo uusia kauniita muistoja,
mutta saan jakaa sen Chrisin kanssa, ja voimme puhua siitä -
vuosien ajan.
Aloitin tämän matkan huolestuneena -
siitä, että saatan unohtaa muistoni vanhetessani.
Mutta olen tajunnut, kuinka paljon se on minusta kiinni.
Resepti on yksinkertainen. Syö ja nuku hyvin.
Haasta mieltä ja ruumista uusilla kokemuksilla -
ja uppoutumalla luontoon -
kauas häiriötekijöistä sekä modernin elämän stressistä.
Mikä tärkeintä, jaa se kaikki rakastamiesi ihmisten kanssa.
Mikään näistä yksinkertaisista teoista ei ole vastenmielistä tehdä.
Ne ovat asioita, joita rakastan tehdä muutenkin.
Asioita, joita haluan tehdä useammin.
Toivottavasti en elä vain onnellisempaa ja palkitsevampaa elämää -
tuoden iloa perheelleni ja kavereilleni aivan kuten isoisäni teki,
mutta yhdessä me luomme myös uusia arvokkaita muistoja,
jotka ovat kanssani elämäni loppuun saakka.