Am citit mai demult un scenariu
în care am găsit replica: „Dacă nu am amintiri, oare am existat?”
Și mi-a rămas în minte.
Amintirile ar trebui să fie veșnice.
Ele ne formează și ne definesc.
Bravo, fiule!
Gândul că…
nu voi putea să îmi amintesc trecutul,
sau soția și copiii…
Cred că de asta mă tem cel mai mult.
Recent, am început să mă gândesc mai mult
la toate lucrurile astea.
Când am început să explorez metodele de prelungire a vieții,
am trecut printr-o mulțime de teste…
- Ce mai faci? - …verificate de dr. Peter Attia.
- Cum te simți? - Bine.
Ți-am făcut cele mai avansate verificări,
ți-am testat sângele în toate felurile
și am făcut toate testele genetice.
În general, rezultatele sunt fantastice.
Dacă privim din exterior,
e clar că ai foarte multă grijă de tine.
Dar am descoperit niște motive de îngrijorare.
Înțeleg.
Câteva dintre testele genetice
au analizat o proteină numită APOE.
Ai o combinație foarte rară, adică două copii ale proteinei APOE4.
Un set provine de la mamă, celălalt de la tată.
Ce înseamnă asta?
Înseamnă că ai o predispoziție pentru boala Alzheimer.
Care e probabilitatea?
Undeva între opt și zece ori mai mare
comparativ cu restul populației.
Am înțeles.
Se pare că…
ai impresia că o să trăiești veșnic,
mai ales atunci când ești tânăr.
Dar poți afla dintr-odată
că e posibil să mori din cauza unei boli.
Am fost puțin șocat.
E greu de imaginat, dar…
cred că dacă luăm toate măsurile,
putem reduce riscul până la un nivel normal.
Înțeleg.
Nu știu dacă o să mă crezi,
dar o să te conving.
Gena asta e o binecuvântare.
Pentru că mă va motiva să…
Da. Te va face să iei măsuri
la care oamenii de vârsta ta nu s-ar gândi
- ...înainte de 50 sau 60 de ani. - Sunt convins.
Mi-am petrecut viața încercând să am grijă
de corp și de sănătate.
Am încercat să devin cât mai puternic și sănătos.
Dar niciodată nu am fost atent la sănătatea creierului.
După știrea asta, lucrurile se vor schimba.
Vom testa lobul frontal și abilitatea de a face planuri.
Uită-te la mine, apoi fă același lucru.
Gata? Să începem!
Pentru asta m-am întâlnit cu Sharon Sha, medic neurolog de renume.
Stai puțin.
Vreau să mai văd o dată.
La fel ca și ceilalți, aș vrea să îmi mențin memoria
cât se poate de mult, nu vreau să rămân izolat,
să nu mai fiu capabil să funcționez.
Da, e clar că ești foarte sănătos,
dar după 30 de ani, creierul începe să se degradeze.
Performanța maximă e în tinerețe, între 20 și 30 de ani,
deci trebuie să ne îmbunătățim și să ne menținem abilitățile.
Nu ar trebui să începem la 60 de ani.
Da.
Pentru că bolile precum Alzheimer
se dezvoltă cu 15 sau 20 de ani înainte de a afecta memoria.
Mănânc sănătos și fac multă mișcare.
Ce mai pot face pentru sănătatea creierului?
La fel cum îți aloci timp pentru exerciții fizice,
Da.
…trebuie antrenat și creierul.
Activitățile noi pot stimula conexiunile dintre neuroni
și pot dezvolta „plasticitatea neuronală”.
Astfel, putem îmbunătăți abilitățile cognitive.
Vrem să găsim o activitate nouă.
Ceva care să îți solicite creierul.
Pentru a-și proteja amintirile,
Chris va lua o pauză…
NEUROLOG, UNIV. STANFORD
...să se deconecteze de la tehnologie și să meargă în sălbăticie.
E spectaculos, nu-i așa?
E acolo, încearcă să ții minte.
Fără lucruri care să îl distragă, fără telefon, fără GPS,
Chris va trebui să se conecteze cu mediul…
și să se orienteze prin sălbăticie folosindu-și doar creierul.
E foarte ușor să te rătăcești.
Mă bucur că ești aici, eu nu-nțeleg nimic.
Deja m-am pierdut.
Pentru că legăturile sociale afectează funcțiile cognitive,
prietenul lui, artistul Otis Hope Carey, va merge alături de el.
Avem loc bun pentru tabără,
la baza acelei cascade.
E un reper bun.
Acolo se va termina drumeția.
- Chiar acolo? - Da.
Cum ajungem acolo?
E un fel de tabără de pregătire pentru creier,
un mod prin care Chris
își poate stabili o rutină pentru sănătatea cerebrală.
CHRIS HEMSWORTH: DINCOLO DE LIMITE
EPISODUL 5 MEMORIA
TERITORIILE DUNGHUTTI, ANAIWAN ȘI GUMBAYNGGIRR
AVERTIZĂM ABORIGENII ȘI LOCUITORII DIN STRÂMTOAREA TORRES
CĂ URMĂTORUL MATERIAL POATE PREZENTA
IMAGINI, VOCI ȘI FILMĂRI ALE UNEI PERSOANE DECEDATE.
Bine ați venit în Dunghutti, Anaiwan
și Gumbaynggirr.
Trei triburi împart acest pământ.
Aici e pământul strămoșesc al amicului meu, Otis.
De mulți ani visăm să explorăm locurile astea.
Când Sharon a sugerat o aventură în sălbăticie,
am știut că asta e destinația.
Locul e deosebit de potrivit
pentru că în această parte a lumii, peisajul se împletește cu amintirile.
Trup, minte și spirit.
Mă numesc Otis Hope Carey,
provin din triburile Gumbaynggirr și Bundjalung.
Indigenii trăiesc în Australia de peste 60.000 de ani,
deci suntem puternic conectați la Mama Natură.
În cultura primei națiuni, amintirile rămân în pietre,
în apă, în vânt și în ceruri.
Dacă ascultăm cu atenție, putem auzi cuvintele strămoșilor.
Sperăm că pe parcursul călătoriei,
ținutul nostru să vă vorbească.
Ascultați sunetele acestei lumi cu urechile voastre,
nu cu ale altora.
Priviți lumea cu proprii ochi, nu prin ochii altora.
În timp ce bătrânii ne ofereau permisiunea de a merge prin ținut,
unul dintre ei a spus:
„Ascultați cu propriile urechi…
și priviți cu proprii ochi.
Fiți sinceri cu voi înșivă.”
A atins o coardă sensibilă și mi s-a părut profund.
E un lucru minunat.
În următoarele două zile,
Chris și Otis vor fi nevoiți să străbată
mii de hectare de sălbăticie.
Începem de aici și mergem în direcția asta, bine?
Dar provocarea mentală a început deja,
prin calcularea traseului și prin încercarea de a-l memora.
Apoi urcăm pe creasta asta?
Da.
Vor porni către nord, prin câmpuri și păduri.
Venim pe deasupra cascadei și ajungem la pârâu.
Apoi în ce direcție mergem?
Schimbăm direcția când ajungem la pârâu.
Trebuie să mergem în aval.
Trebuie să ajungă la un râu cu o serie de cascade.
Astfel, vor ajunge într-un loc
în care să își așeze tabăra pentru odihnă.
În drumeția de a doua zi, ne vom îndrepta către nord.
Avem o fotografie, da?
E vreo potecă?
Nu, trebuie să ne croim drum.
În final, urmează o urcare abruptă înainte de destinație,
Observatorul Wrights.
Ăsta e traseul: pădure, creastă, cascadă,
pădure, creastă, cascadă.
După cascadă, urcăm până la poiană…
și sunt sigur o să ne rătăcim.
Ce mă bucur că mergi cu mine!
Dar înainte să plece, Chris și Otis trebuie să mai facă ceva.
Dați-mi telefoanele.
Bine, poftim.
Mulțumesc! Asta e tot?
- Da, atât. - Astea sunt toate?
Mai e unul aici.
Cui o să-i fie mai greu?
Probabil lui Otis. Folosește mult telefonul…
O să-ți fie foarte greu, nu, amice?
Succes!
Vine ploaia.
Crezi că mergem în direcția corectă?
Mergem în continuare. Nu așa se face când te rătăcești?
E ceva mai complicat, acum că soarele a dispărut.
Dacă ne uităm în jur, unde e cea mai luminoasă parte a cerului?
Acolo.
Ori e soarele, ori o navă spațială. Tind să cred că e soarele.
Nord, vest, mergem încolo.
Da, sunt de acord.
Să pornim, amice!
Am un motiv special pentru care Chris și Otis
se află în sălbăticie fără instrumente de navigație.
Ce părere ai,
crezi că avem o râpă aici? Așa pare.
Da, acolo cred că e.
Procesul de orientare
e printre cele mai complexe activități ale creierului.
Ajungem la creastă, urmăm cursul apei, cascadă, apoi mergem la stânga.
Da, e bine.
Se bazează pe o parte a creierului care foarte importantă
în observarea lumii din jur.
Se numește hipocamp și este centrul memoriei.
MEMORIA HIPOCAMPUL
Hipocampul e o structură mică, ce are forma unui căluț de mare.
Se află atât în emisfera stângă, cât și în cea dreaptă.
E un fel de hartă în care amintirile se păstrează
și pot fi accesate.
ABSOLVIRE - NAȘTEREA UNUI COPIL FRACTURĂ LA PICIOR - SURF
Când îmbătrânim, hipocampul se micșorează și e printre primele zone
care pot fi afectate de boli precum Alzheimer.
Dar dacă o stimulăm cu activități similare cu orientarea,
devine mai mare și mai sănătoasă, formând conexiuni
în timp ce apar neuroni noi.
Cercetătorii sunt de părere că un hipocamp puternic
poate preveni degradarea cognitivă care apare odată cu vârsta.
Renunțarea la GPS și orientarea pe cont propriu
e o activitate pe care Chris o poate include în rutina zilnică.
E un mod simplu și eficient de a-și menține creierul activ,
iar asta ar trebui să îl mențină puternic și rezistent.
Cred că e aproape amiază.
Da, așa cred.
Nord, est, sud, vest.
Nordul e încolo, mergem în direcția asta.
Aici e râul.
Da.
Cred că ne apropiem de destinație.
Nisipuri mișcătoare.
E ca în scena din Poveste fără sfârșit, Mlaștina Tristeții.
Mai știi Poveste fără sfârșit?
- Nu. - N-ai văzut Poveste fără sfârșit?
- Nu, nu cred. - Otis…
Nu prea m-am uitat la televizor.
Îți amintești televizoarele la care trebuia să miști antena?
- Da. - Aveam unul din alea.
Nu era despre mișcatul antenei,
trebuia să stai într-un anumit loc din cameră.
Da, și…
„Nu sta acolo, tată!
- Se pierde semnalul!” - Da.
Natura îmi provoacă nostalgie…
Suntem departe de orașe și de civilizație.
Când mă gândesc la cele mai vechi amintiri,
cele care m-au format, acelea sunt momentele
pe care vreau să le păstrez.
Am crescut în Teritoriul de Nord, în pustietate,
la patru ore și jumătate de oraș
și nu aveam încălțăminte pentru că era prea cald.
Ne petreceam tot timpul afară.
Prima mea amintire…
Eram foarte mic. Cred c-aveam patru ani.
Tata s-a dus să ia pe cineva de la aeroport,
iar aeroportul era o fâșie de pământ în mijlocul pustietății.
Am plecat să îl caut și am continuat să merg.
Îmi amintesc uscăciunea și căldura.
Praful roșu se așeza peste tot,
pe piele, pe păr și haine.
Simțeam că îmi ard picioarele.
Plângeam și nu știam unde era tata.
Dar, dintr-odată, a apărut de peste deal.
Era speriat, nu știa ce caut acolo,
hoinărind singur prin sălbăticie.
Nu înțelegeam ce se petrece
sau ce îl îngrijora pe el.
Dar îmi amintesc senzația de liniște și siguranță din brațele lui.
- Direct în sus? - Da.
E ca la sala de fitness.
- Îți e sete? - Da.
- Beau și eu. - Bine
Foarte frumos.
Acum aș fi făcut o poză…
Și nu ai fi ascultat sunetele… ai fi privit totul prin cameră.
Da.
E minunat, nimic nu îmi distrage atenția.
Toate simțurile sunt amplificate.
Toate mirosurile, tot ce atingi și sunetele.
Nu e de mirare că Chris e mai atent.
Creierele noastre au evoluat în natură,
iar unele studii pot să explice
de ce ne simțim atât de bine acolo.
Cercetările arată că în mediul urban,
toate modelele vizuale artificiale și lucrurile care ne atrag atenția
consumă multă energie mentală.
ACTIVITATE POSTERIOARĂ ALFA ENERGIE
Asta înseamnă că memoria,
logica și concentrarea sunt afectate.
SARCINĂ COGNITIVĂ
Dar cercetătorii consideră că avem creiere adaptate
pentru a procesa cu ușurință imaginile și sunetele naturii.
În loc să fie suprasolicitate,
abilitățile cognitive revin în plină forță.
Și asta nu e tot.
Timpul petrecut în natură ajută la scăderea stresului,
iar asta scade riscul bolii Alzheimer și contribuie la longevitate.
De fapt, s-a demonstrat că o plimbare de 20 de minute prin parc,
fără a verifica telefonul,
reduce semnificativ nivelul cortizolului,
un hormon al stresului.
- Vrei să mergi primul? - Da.
Pot să merg eu, nu e o problemă dacă alunec.
Ba da. Va trebui să te car. Ar fi o mare problemă.
La asta mă refer, ești mai puternic decât mine.
Otis e un tip grozav.
Are simțul umorului și e foarte binevoitor.
Otis!
- Ajută-mă! - Totuși, ai căzut grațios.
Trebuie să recunosc.
E și un artist senzațional.
Pictezi doar peisaje, nu-i așa?
Da, în mare parte.
Pot spune că are aspect topografic.
Folosesc multe simboluri tradiționale,
dar le modific, le fac mai expresive.
Încerc să îmi amintesc de unde provin și de însemnătatea lor.
Folosesc arta tradițională, veche de mii de ani,
și o modernizez.
Încerc să reinterpretez vechile tipare.
Fiecare linie și fiecare punct…
la fel ca fiecare piatră, râu sau copac,
toate sunt amintiri.
În locul în care a crescut Chris
se află o mare comunitate indigenă, deci înțelege tablourile mele.
Cred că ăsta e motivul pentru care ne înțelegem atât de bine.
Trebuia să aducem un caiac.
Un bodyboard ar fi fost mai bun.
Timpul petrecut în compania altora e benefic pentru creier.
Suntem animale sociale, interacțiunile ne pot încuraja
să învățăm lucruri, să dezvoltăm idei și noi moduri de a vedea lumea.
Când suntem izolați, riscul de a dezvolta demență
este cu 50% mai ridicat.
Dintre toate lucrurile care pot spori longevitatea,
oamenii din jurul nostru s-ar putea să fie cei mai importanți.
Dacă mergem pe aici ar trebui să ajungem la locul de tabără?
Da, tabăra e la baza cascadei.
Suntem deasupra cascadei,
iar Otis îmi arată locul pentru tabără.
Dar nu vedem nicio cale de coborâre.
Avem o singură soluție.
Grozav!
Acum simt că trăiesc!
Asta mi-a limpezit mintea.
M-a făcut să realizez
că vreau să pot sări în apă și la bătrânețe.
După rezultatele testelor,
m-am gândit mult la bătrânețe și la cum va arăta viața mea.
Poate că faptul că sunt predispus la Alzheimer
nu ar fi trebuit să mă surprindă.
Bunicul meu are Alzheimer.
Și…
Memoria i se deteriorează de câțiva ani încoace.
În momentele de luciditate devine foarte îngrijorat
pentru că recunoaște oamenii și realizează unde se află.
E o senzație înfricoșătoare.
Cele mai vii amintiri sunt cele cu el în garaj.
Ne ajuta să construim lucruri din lemn.
Ne făcea săbii,
jucării în formă de pistoale și puști.
Știu că era foarte răbdător când ne jucam cu ciocanele
sau când tăiam și stricam lucruri.
Am amintiri minunate și sunt recunoscător pentru ele…
Era grijuliu și darnic.
E un om minunat.
Bunicul tău are Alzheimer?
Da, și nu își amintește cine suntem,
cine sunt nepoții, dar nu își amintește nici de copii.
Uită, da. E cumplit.
Își faci griji că ai putea ajunge în aceeași situație?
La fel ca orice lucru care te sperie, fie te blochează,
fie te motivează să îl depășești și să faci tot ce poți
ca să îți sporești șansele. Despre asta e vorba, nu-i așa?
Să facem cât mai multe lucruri pentru sănătatea creierului.
E o abordare pozitivă, spre deosebire de
„La câte e-mailuri trebuie să răspund?”
Sau „Ce recenzii va primi filmul?” „Oare o să mai lucrez vreodată?”
Drumeția de astăzi ne-a obosit, așa că ne-am hotărât să dormim.
Dar oricât aș fi de obosit, îmi e greu să mă liniștesc.
Somnul e unul dintre aspectele principale
despre care dr. Peter Attia mi-a vorbit la consultație.
Chris, spune-mi despre somn.
Consideri că dormi bine?
Nu, nu dorm foarte bine. Mă trezesc des în timpul nopții.
Fac asta din copilărie. Mama mi-a povestit despre asta.
Noaptea și somnul îmi amplificau grijile,
aveam senzația de vinovăție.
Simțeam c-am făcut ceva greșit și eram neliniștit.
Senzația nu a dispărut.
Problemele de somn pe care le descrii
par să provină din „mintea de maimuță”, pe care o avem toți.
E un fel de nevroză, o reflecție profundă.
Somnul nu e o activitate pasivă. Nu e doar o pierdere a cunoștinței.
E o perioadă activă, în care creierul se reface.
În cazul tău, Chris, din cauza gradului ridicat de risc,
trebuie să luăm somnul în serios.
Chiar și o singură noapte nedormită
duce la acumularea unor toxine în creier,
iar asta creează predispoziție la Alzheimer.
Somnul are abilități de vindecare pe termen scurt,
dar oferă protecție și împotriva bolilor cronice.
Iată cum funcționează. În timpul somnului, toxinele acumulate în timpul zilei
sunt eliminate printr-un fel de serviciu de curățenie,
numit sistem glimfatic.
Dar, pe măsură ce îmbătrânim, și mai ales dacă nu dormim suficient,
operațiunea de curățare devine anevoioasă.
Reziduurile se acumulează mai repede decât pot fi eliminate,
încetinind funcționarea.
Asta provoacă inflamație și poate declanșa boala Alzheimer.
BOALA ALZHEIMER
Chris ar putea începe de acum
să-și îmbunătățească durata și calitatea somnului.
SPECALIST ÎN LONGEVITATE
Poate dezvolta obiceiuri simple,
precum adoptarea unui program regulat de somn,
reducerea stresului înainte de culcare
și oprirea e-mailului sau a rețelelor sociale.
E ușor să facă asta când e în tabăra din pădure.
Dar menținerea obiceiului după întoarcerea acasă
poate avea afecte reale pentru sănătatea cognitivă.
Programul sănătos de somn nu e singurul obicei
care ar trebui adoptat.
Foarte bine.
De fapt, deja a adoptat multe obiceiuri
care previn apariția bolilor neurologice la vârste înaintate.
Așa!
Prin post periodic și o dietă bogată în legume și pește,
el încetinește îmbătrânirea celulelor care provoacă boala Alzheimer.
Nu știu dacă să râd sau să plâng.
Procedeele de reducere a stresului ar trebui să îi protejeze și memoria.
Expunerea corpului la temperaturi extreme
s-a dovedit a fi deosebit de benefică în prevenția bolii Alzheimer.
Cum ai dormit azi-noapte? A plouat.
A fost grozav cu cascada pe fundal.
- Cascada m-a adormit. - Da.
E a doua zi, și după o noapte odihnitoare,
mă simt revigorat.
Am petrecut doar o zi și o noapte departe de telefon și e-mail,
dar simt deja că am mintea mai limpede și mai liniștită.
Sunt entuziasmat legat de ce urmează.
Știi în ce direcție mergem azi?
Continuăm spre nord-vest?
A apărut soarele?
Cred că o să apară mai târziu.
Sper să prindem întâlnirea de la observatorul Wrights.
Observatorul Wrights, locul spre care mergem,
e un loc special de întâlnire pentru indigenii de aici.
În trecut, aici se adunau diverse națiuni.
Ce înseamnă o astfel de întâlnire? La ce să ne așteptăm?
Se întâlnesc trei națiuni,
și o să fie o petrecere. E vorba de împărtășirea învățăturilor,
- ...și despre aprecierea ținutului. - Înțeleg.
E despre o conexiune cu lucrurile din afara ta.
Da, exact. E prima întâlnire din ultima sută de ani. O să fie specială,
un eveniment marcant, cu însemnătate spirituală.
Devine abrupt.
Ai echipamentul de cățărare?
Încerc să urc.
A doua zi de drumeție aduce o nouă provocare pentru Chris.
Pentru a ajunge la Observator,
ei trebuie să urce pe un versant.
Deși poate fi considerat un exercițiu fizic,
e în egală măsură un exercițiu pentru creier.
Semeni cu o capră de munte.
Da.
Ai antrenament, poți să mă duci până sus.
Când facem mișcare,
corpul produce o substanță care are rol de îngrășământ pentru creier.
Ajută neuronii să crească și să rămână sănătoși.
- Ne apropiem. - Ajungem.
Am aflat din diverse studii că exercițiile regulate la vârsta mijlocie
pot reduce șansele apariției bolii Alzheimer
cu aproape 50%.
Iar mișcarea, împreună cu provocările cognitive,
se dovedesc a fi unelte extrem de puternice
în lupta împotriva demenței.
Chiar și la vârste înaintate.
MAGDEBURG GERMANIA
Mama mea a murit acum cinci ani.
Din păcate, suferea de demență.
Da, mă gândesc și eu la asta,
poate o să pățesc același lucru, poate mă îmbolnăvesc.
Unu, doi, trei, patru.
Gudrun, în vârstă de 78 de ani, participă săptămânal la un curs de dans.
Uneori nu mă simt la fel de bine ca acum treizeci de ani.
Dar, cel mai adesea,
sunt în formă bună.
Dar nu e un curs de dans obișnuit. E un studiu științific.
Vrem să știm dacă dansul
e mai benefic pentru creier decât exercițiile normale.
Dansul presupune învățarea unor mișcări complicate.
PROF. MÜLLER, CENTRUL GERMAN PENTRU BOLI NEURODEGENERATIVE
Nu e ca pe bicicletă, unde mișcările sunt repetitive.
Credem că dansul e mai potrivit pentru îmbunătățirea funcțiilor cerebrale,
pentru că ne solicită atât fizic, cât și mintal.
Cercetătorii au descoperit capacitatea creierelor
de a dezvolta conexiuni noi chiar și după vârsta maturității.
Eu sunt porcușorul de Guineea!
Notger și echipa ar vrea să afle cât de eficient e cursul de dans
pentru stimularea acelei creșteri.
Caută semnele schimbărilor pozitive
în regiunea cerebrală asociată memoriei.
Arată-mi partea din față a hipocampului.
Aici se poate vedea o creștere.
Arată foarte bine.
Am fost foarte ușurați. Rezultatele demonstrează
că dansul are mult potențial
în îmbunătățirea funcțiilor și structurilor creierului.
Sperăm să descoperim că dansul va putea să prevină
cazurile de demență în viitor.
Nu doar Gurdun are rezultate impresionante.
Grupul de dans a arătat o creștere la nivelul hipocampului,
în comparație cu cei care fac exerciții convenționale.
Am fost uimită de rezultat.
Mă bucur că am făcut asta,
chiar vreau să mă felicit.
Urcăm de câteva ore și în final, observatorul Wrights pare să fie aproape.
- Urcăm pe aici? - Da.
Suntem unde trebuie?
- Felicitări, amice! - Bravo!
Bravo!
Am reușit. Fără telefon, fără GPS, fără hartă.
Ne-am orientat așa cum ne orientăm de mii de ani pe pământ.
Cu creierele.
De acolo am plecat.
- E departe. - Da, e departe.
Îți schimbă perspectiva, nu-i așa?
Văzând cât de mult am mers cu Otis
și frumusețea peisajului,
m-am gândit la ce ne-a spus bătrânul înainte de a pleca.
„Ascultați cu propriile urechi, priviți cu proprii ochi.”
Acum totul are sens.
Dacă oprim zgomotul și ne conectăm cu natura,
vom trăi mai bine.
Au trecut două zile lungi,
dar am ajuns la adunare.
În numele celor trei națiuni, vă invităm să dansați cu noi.
- Sigur, mulțumim. - Da.
- Nu sunt mare dansator. - Nicio problemă!
Credeam că o să fiu doar un observator.
Acum am emoții.
Vâslești la stânga, vâslești la dreapta.
Jos, jos, umăr, umăr.
În regulă.
Am avut o primire atât de frumoasă,
am fost încurajați, a început să îmi placă.
M-am uitat la Otis
și am început să înțeleg ce înseamnă asta pentru el.
Întâlnirea celor trei națiuni.
Mă simt puternic. Am un sentiment de apartenență.
Întâlnirea are rolul de a trezi strămoșii
folosind amintirile și poveștile din pământ.
Nu creez doar amintiri minunate,
ci fac asta alături de Chris și vom putea vorbi despre ele
în anii ce vor urma.
Am pornit în călătorie gândindu-mă
că e posibil să-mi pierd amintirile la bătrânețe.
Dar am realizat că asta depinde foarte mult de mine.
Rețeta e simplă. Hrană sănătoasă și somn sănătos.
Corpul și mintea trebuie să treacă prin experiențe noi
și trebuie să mă conectez cu natura,
departe de haosul și stresul vieții moderne.
E foarte important să împart asta cu persoanele dragi.
Niciuna dintre activități nu îmi displace.
Sunt lucruri pe care le fac cu plăcere.
Și vreau să le fac mai des.
Nu îmi doresc doar o viață mai fericită și mai împlinită,
în care să aduc bucurie tuturor așa cum o făcea bunicul meu,
ci vreau să clădim împreună amintiri noi,
pe care să le păstrez etern.
Subtitrarea: Octavian Mihai