Poďme na to.
Zapoj na mori svoju vôľu.
Má tep 145.
Dvojnásobok jeho bežného tepu.
Za posledný rok
som skúmal vedu dlhšieho života.
Robil som všetko preto, aby som zabrzdil čas.
Čokoľvek však urobím, starnutie a smrť zvíťazia.
Čo s tým teda urobím?
Zviažete ma.
To pôvodne v zmluve nebolo.
Mimoriadne príťažlivé.
Dobre, Chris. Pripojíme závažia.
Urobím s tým toto.
Táto módna katastrofa je oblek simulujúci starobu.
Navrhli ho v MIT
a kalibrovali ho presne na moje telo.
Pružné povrazy ma obmedzujú v pohybe.
Budem nosiť takmer 14 kíl navyše.
A tieto topánky mi narušia rovnováhu.
To všetko absolvujem preto, aby som zažil,
ako sa moje telo bude cítiť o 50 rokov.
Som vážne zvedavá, ako budeš vyzerať v 87.
A moju ženu Elsu to veľmi zaujíma.
Páči sa ti ten oblek, že?
-Nechaj si ho. -Môžem tak ísť na rande.
„Nie, neprezliekaj sa za požiarnika.
-„Daj si ten starnúci oblek.“ -Presne tak.
Kontraintuitívne, vedci skúmajúci dlhovekosť skutočne veria, že kľúčom
k najdlhšiemu a najzdravšiemu životu nie je bojovať proti starnutiu,
ale prijať ho.
Budeš mať horší sluch.
Vyzeráš smiešne.
Svoj boj zostať mladý končím tým, že sa učím, ako zostarnúť.
Trochu horšie uvidíš.
Mimochodom, je to na prd.
Čau, Chris.
Brutálne.
-Ako sa cítiš? -Staro.
Dobre, prechádzame.
Všetko na skúške.
PRIPRAVENÁ SCÉNA NEPREMIESTŇOVAŤ
Povedali mi, že preskočím 50 rokov do budúcnosti
a najbližšie tri dni strávim ako osemdesiatnik.
CHRIS HEMSWORTH NAR. 11.8.1983
Choďte na recepciu, ďakujem.
Tvorcom tejto zvláštnej výzvy je Dr. BJ Miller.
Svetovo uznávaný lekár zameraný na paliatívnu starostlivosť.
Jeho práca sa zameriava na uvoľnenie transformatívnej sily,
ktorá spočíva v prijatí starnutia a smrti.
Môžeme zmeniť spôsob, ako na smrť pozeráme a ako ju prijímame do našich životov.
Chris sa zúčastní na skutočne jedinečnom experimente.
Pripravený, môj starček?
Neviem. Skús sa ma opýtať za tri dni.
Robíme tu niečo odvážne a nové.
Spojíme umenie a vedu,
aby sme Chrisovi vytvorili svet, do ktorého sa môže skutočne ponoriť.
Je to skonštruovaný svet komunity dôchodcov.
A po troch dňoch v Sunset Pines…
VITAJTE V SUNSET PINES DEDINE PRE DÔCHODCOV
…zabijeme Chrisa Hemswortha.
TELO BEZ HRANÍC S CHRISOM HEMSWORTHOM
Pomalšie! Prečo ideš tak rýchlo?
V pohode. Už tam budeme.
Možno by som mal šoférovať ja.
V žiadnom prípade!
Nevidím ani nepočujem.
Vitajte v Sunset Pines.
Tak toto je môj nový domov.
PRIJATIE
Nový najlepší kamoš.
Konečne sme tu. Na toto som čakal.
Teraz môžem poraziť starnutie.
Ahoj.
Aké ťažké to môže byť?
Nezdá sa, že Chris má obavy, ale podľa mňa podceňuje starobu.
Pravdepodobne sa bude chcieť odtiaľto čo najskôr dostať.
PRVÝ DEŇ ZOSTÁVAJÚ 3 DNI ŽIVOTA
A sme tu.
Fajn.
-Elsa. -Vidíš ma?
Kam ideme?
-Pozrime sa. Dobrý deň. -Ako sa máte?
Chris. Teší ma.
Rád vás spoznávam.
Som BJ. Ako sa cítite v tom obleku?
Trošku ťažší a pomalší, než kedysi, ale…
-Dobre. O to ide. -O to ide.
To je prvá časť zážitku na vlastnej koži.
Druhá časť je toto miesto.
-Áno. -Sunset Pines.
Je to dedina pre dôchodcov postavená len pre vás.
Dobre.
Toto je trojdňové trojrozmerné divadlo.
Bude to trochu surreálne.
Ale v surreálnom nájdeme aj veľa reálneho.
Jéj!
Všetci starší ľudia, ktorých tu stretne, sú úplne skutoční.
Chris sa s nimi má baviť,
skamarátiť a stotožniť.
Ale zamestnanci Sunset Pines, opatrovatelia sú herci.
Budú sa ku Chrisovi správať, ako keby mal 87.
Nevyjdú zo svojej úlohy.
Ospravedlňujem sa za vyrušenie, Dr. Miller.
Pán Hemsworth, vitajte v Sunset Pines, kde každý deň žijeme naplno.
Volám sa Sofia a som opatrovateľka.
Poukazujem vám to tu.
Prosím, rozlúčte sa.
-Tak zatiaľ. -Zatiaľ ahoj.
Dobre.
Chcete ísť po vlastných alebo chcete vozík?
-Budem kráčať. -V poriadku.
Môže chvíľku trvať, kým si v Sunset Pines zvyknete.
Je úplne normálne, ak sa budete
na začiatku cítiť zvláštne, ale môžem vás uistiť,
že naša komunita je prívetivá a podporí vás.
Tu je zábradlie. Prosím, držte sa ho.
Áno, výborne. Všetko v poriadku?
Áno, ďakujem.
Hurá!
-Joy vás zapíše. -Dobre.
A potom vás vezmeme do izby.
Je to bláznivý zážitok.
Snažím sa to za pochodu nejako pospájať, ale…
je to trochu divné.
-Ahoj, Joy. -Ahoj.
To je pán Hemsworth. Náš nový klient.
Dobrý deň, pán Hemsworth.
Vitajte v Sunset Pines, kde každý deň žijeme naplno.
-Skvelé. -Zapíšem vás do systému.
Počkajte chvíľku.
Dobre, budem potrebovať…
Mať na sebe oblek je strašné, cítim sa nepríjemne.
Všetko je ťažké.
Cítim sa veľmi obmedzený.
K tomu zle vidím a počujem,
nepostrehnem 20 až 30 percent toho, čo sa hovorí.
Pozerajte sa, prosím, priamo do objektívu.
Cítim sa veľmi izolovane, lebo všetko je
akési uzavreté.
Ako sa darí?
Prosím?
-Ako sa darí? -Prepáčte.
-Cítim sa trochu dezorientovaný. -Chápem.
Poriadne nevidím ani nepočujem.
-O to práve ide, že? -Hej.
Túto skúsenosť mu sprostredkúvame z veľkej časti preto,
že zažívame epidémiu popierania. Popierame starnutie,
starobu, ale aj smrť. Vytvára to stres.
Je to zlé pre náš krvný tlak, pre našu hormonálnu rovnováhu,
pre našu neurochémiu.
Má to priamy fyziologický účinok
na náš organizmus. Takýto stres nám môže skrátiť život.
Čoraz častejšie vidíme viaceré recenzované štúdie,
v ktorých sa uvádza, že ak tú realitu dokážete prijať,
ak nájdete spôsob, ako to prijať a vyrovnáte sa so starnutím,
budete šťastnejší, menej trpieť depresiami a možno aj dlhšie žiť,
ale nielen o deň či dva, ale potenciálne o niekoľko rokov.
Fíha.
Dáva to zmysel?
Zdá sa, že ste pripravený.
Vytlačili sme vám preukaz.
Skontrolujte, prosím, či súhlasia údaje,
či je správny dátum narodenia a meno.
Áno, meno je správne. Ale čo tá fotka?
Čo sa mi stalo?
To ste vy. Ten krásny starý muž.
Fíha.
Prešlo drsných 50 rokov.
Pomôžem vám dať vám to na krk?
Natiahnem si to cez obrovskú hlavu. A je to.
Áno!
Super.
A je to oficiálne. Ste náš nový klient. Michael.
Pán Hemsworth, teší ma. Som Michael, opatrovateľ.
-Teší ma. -Vitajte v Sunset Pines.
-Ďakujem. -Kde každý deň…
Kde každý deň žijeme naplno. Skvelá fotka.
-Ďakujem. -Kam ideme?
-Izba číslo deväť, smrek. -Smrek.
-Tak smrek. -To sú pekné izby.
Za pár dní s Chrisom preskočíme
50 rokov a predstavíme mu zrýchlenú verziu starnutia.
Máte rád kroket?
-Ani nie. -Dobre.
Trocha okúsi, nielen si predstaví,
ale na vlastnej koži zažije, aký to je pocit
byť starší človek, a začne si uvedomovať,
aké to je byť na sklonku života.
Počkaj, Fred.
A bude to čoraz čudnejšie.
Nikdy.
Pozor, dámy. Prichádza čerstvé mäso.
-Dobré ráno. -Poďte, Chris.
Dobre. Je tu skvelé prostredie.
Veľmi priateľské.
-Dobre. Vitajte. -Ďakujem.
-Ako sa máte, Fran? -Som pripravený.
Ešte sa vrátime a pozdravíme. Držte sa od tej ženy, jasné?
-Áno. -Brutálne hrá karty.
Mne karty až tak nejdú, nepriblížim sa.
Nepribližujte sa. Ian, ako sa darí?
-Dobrý deň. -Dobrý deň, vitajte.
Môžete sa potulovať, kde chcete.
Len nechoďte tam. To si nevšímajte.
-To je zakázané. -Dobre.
Tak sme tu. Tu bude váš domov.
-Tu som. -To ste vy.
Čo na to poviete?
Fíha.
Zaspomínajte si.
Rýchlo som zostarol.
Môj starší brat vyzerá najmladšie.
To je šialené.
Joy spomínala, že ste boli hercom.
Áno. Ale asi to nebudem robiť až dovtedy, keď budem mať také vlasy.
Myslel som, že ste robili miestne divadlo…
-Väčšinou áno. -Dobrá práca.
NAVŽDY THOR
Máme tu aj vašu knihu.
Navždy Thor!
Vaša žena doviezla aj ďalšie veci.
Chceme, aby ste sa tu cítili ako doma.
Keď sa tu poobzeráte, cítite sa tu dobre?
Môžete sa tu cítiť ako doma?
Mám tu trochu pocit osamelosti.
Áno?
Cítim sa tu trochu ako v nemocnici.
Je to…
Všetko až doteraz pôsobilo ako divadlo.
Bolo to celkom zábavné…
a keď som sa ocitol vo svojej izbe,
zrazu je to reálnejšie
a aj trochu ťažšie.
Zaujímavé.
Chris, položím sem tú tašku
a potom pôjdeme ďalej a stretneme sa s Garym, dobre?
Vaším partnerom na cvičenie.
Dobre.
Ukáže vám skvelé aktivity. Je to milý chlapík, majster Tai-chi.
-Super. -Dobre.
Gary je tu tak trochu legenda.
Dajte pozor, ak vás na niečo vyzve.
Hej. Ale sám mám súťaživého ducha.
Gary, ako sa máte?
-Dobre. Vďaka. -To je váš nový sused Christopher.
-Dobrý deň. -Zdravím, Chris. Vitajte v Sunset Pines.
-Ďakujem. -Na dôchodku to je raj.
Áno?
Čo je tu najlepšia činnosť?
Máme tradičné bingo.
-Bingo? -Bingo!
-Fajn. -Áno.
Trochu precvičiť myseľ.
Bingo nie je veľmi fyzicky náročné.
Máme tu aj ping-pong, ak chcete, alebo telocvičňu.
-Áno. -A hodiny aerobiku.
Vynikajúco.
-Pôjdete? -Veľmi rád.
Tadiaľto. Opatrne.
Tak ako sa cítite, dobre? Môžeme začať?
Áno! Naša hodina aerobiku. Tu je Gary. Poďte.
Chris, tadiaľto.
A je s ním aj náš nový klient. Vitajte, Chris. Radi vás spoznávame.
-Aj ja vás. -Ako to ide?
Vedci na MIT, ktorí vyvinuli tento oblek,
pozorovali, že ľudia, ktorí ho nosia, prechádzajú troma typickými fázami.
Prvou je popieranie, takže sa obleku vlastne vzpierajú.
Dobre. Začneme veľkým, hlbokým nádychom, nohy od seba.
Nádych.
Teraz dávame Chrisovi možnosť bojovať proti obleku.
Ponúkame mu šancu poraziť starnutie… takmer.
Doprava. Doľava. Doprava. Super. Hýbeme sa celým telom.
Áno!
Zapojíme ruky. Áno! Trošku drámy.
Ako v nočnom klube.
No tak, ako kedysi, veď viete.
Áno, ako kedysi. Akoby to bolo včera.
Dobre. Zapojíme boky.
Smerom vzad a silou vpred.
Vzad a vpred.
Pozrite na Garyho. Ide mu to.
Do toho. V poriadku, Chris? Nepotrebujete si sadnúť?
-Nie, to je dobré. -Tak fajn.
-Chris, pripravený? -Áno. Poďme na to.
Dobre. Ideme.
No tak, starec.
Asi je niečo s pálkou.
-To hovorí každý. -Ticho už.
Starnúci oblek je brutálny.
Rôznymi spôsobmi ovplyvňuje moje pohyby. A je to vyčerpávajúce.
-Sunset Pines. -Sunset Pines.
No tak, Chris. Povedzte Pines.
Snažím sa bojovať, ale…
Som len vyšťavený.
Zisťujem, že prehrávam.
No tak, Chris. Vzdávate sa?
-Ticho, Gary. -Pozrime sa.
Je to oveľa ťažšie, než som si myslel.
-Sunset Pines. -To už bolo priveľa Sunset Pines.
Vydýchame sa.
A to sme sa len zahriali.
-Skvelé! -Čože?
Máte to v sebe, Chris. Ako vám je?
Na chvíľku si sadnem.
Chris si ide sadnúť. Dobre. Nohy k sebe. Ťap. Ťap.
Ťap a k sebe. Ťap…
Starnúci oblek vo mne vyvoláva obavy z budúcnosti.
Myslím, že ma desí
zhoršenie fyzických schopností.
Nebyť mobilný, nemôcť sa hrať s vnúčatami,
nemôcť surfovať a byť aktívny.
Všetko, čo rád robím.
Mohlo by to byť neuveriteľne náročné, ale určite aj desivé.
Dnes ste boli výborní, ďakujem. Uvidíme sa nabudúce.
Dobrá hodina.
V poriadku, Chris?
-Áno, ďakujem. -To nič. Máte čas.
-Zdravím vás. -Dobrý deň.
Len sa chcem opýtať, ako sa máte na konci dlhého dňa.
Áno, veľmi dlhého. Cítim sa ako po intenzívnom tréningu.
-Nuž, nemladneme. -Hej.
Gary, napadlo mi, že by mohlo pomôcť, ak Chrisovi poviete
svoj príbeh, keď ste boli mladý.
Keď som bol mladý, bol som celkom vo forme.
Bol som veľmi aktívny a fyzicky zdatný.
Áno.
Najradšej som mal kung-fu.
Stalo sa podstatnou časťou môjho života, mojou identitou.
Bol som v ňom dobrý, vyhral som veľa cien a titulov.
Dokonca mi šaolinský kláštor udelil čierny pás.
To už niečo znamenalo.
Ale jedného dňa som počas tréningu utrpel úraz.
Šiel som príliš tvrdo a prakticky som si rozmlátil koleno.
S pribúdajúcim vekom už som sa vo svojom tele necítil rovnako.
Už som nemohol byť tým, kým som bol.
Keď sme mladí, myslíme si, že sme supermani,
že budeme žiť navždy.
Nikdy nepremýšľame, že ako starneme,
rôzne časti tela sa začnú kaziť.
Ale pravda je taká,
že zostarnete a telo začne chradnúť.
Takže postupne sa musíte zmieriť…
-Áno. -…so situáciou.
A potom som objavil Tai-chi.
Raz ráno som sa šiel prejsť
a videl som skupinu starších ľudí pri pomalom cvičení.
Videl som ich rovnováhu,
pružnosť a ladnosť a prebudilo to vo mne zvedavosť.
Videl som niečo, čo ma oslovilo.
Príležitosť…
A tak som sa začal učiť Tai-chi.
Venoval som sa mu stále viac.
A ako som sa učil, našiel som nový spôsob,
ako sa spojiť so svojou telesnosťou.
Mnoho ma to naučilo, nový náhľad na svet a na život.
Možno aj pre vás to bude užitočné.
Páchame na sebe navzájom jednu krutosť, hovoríme, že starnutie je zlyhanie,
že nás telo zrádza.
Nie. Len sa na to tak pozeráme.
Aj keď telo možno slabne, otvára sa niečo iné.
Možno to je tak, že sčasti sa zmenšujeme,
a tak v nás svojím spôsobom vzniká priestor na rast.
Vtedy ľudia skutočne žiaria, keď čelíme limitom.
-Presne tak. -V istom zmysle to je dar.
Áno, je to odhalenie, že keď sa naučíte prijímať veci,
aké sú,
objavíte niečo ešte hlbšie a cennejšie.
Veľa z toho, o čom hovoríte, sa zdá pravdivé.
Rozmýšľate, že to nie je zlé…
Ako to poňať inak a ako sa tomu prispôsobiť.
Čo keby sme si šli skúsiť nejaké pohyby z Tai-chi?
-To znie dobre. -Fajn.
Dúfam, že keď si Chris vypočul moju skúsenosť,
naučí sa, že sú spôsoby,
ako naďalej žiť taký život, aký chceme.
Dokážete sa rozšíriť.
Vlastne objavíte hlbšie pochopenie tela.
Bolo skvelé rozprávať sa s Garym.
Uvedomil som si, že môj prístup k starnúcemu obleku
by nemal byť, že ho chcem poraziť, ale prispôsobiť sa a rozvíjať sa s ním.
Skončil sa prvý deň v dedine pre dôchodcov Sunset Pines.
Som oficiálne dôchodca a cítim sa celkom staro po celom dni v obleku,
dosť ma obmedzuje.
Začínal som byť podráždený, hlavne, keď sa so mnou rozprávali tak,
ako sa asi mnohí rozprávame so staršími,
veľmi zreteľne a dôrazne.
Má to taký povýšenecký podtón.
Dúfam, že to nerobím, keď sa bavím so staršími.
Teraz sa musím zabývať v tejto izbe.
Máme tu obrovskú posteľ, ktorá vyzerá
ako pre jedno z mojich detí. Čo tu ešte máme?
Nič moc, to je všetko. Trošku ako väzenie.
Dobrú noc.
DRUHÝ DEŇ ZOSTÁVAJÚ 2 DNI ŽIVOTA
Dobré ráno našim klientom.
Máme tu ďalší krásny deň v Sunset Pines,
kde každý deň žijeme naplno. Dnes nás čakajú zábavné aktivity
a večer
sa bude konať tanečná zábava. Nezabudnite na tanečné topánky.
Dobré ráno, Chris!
Druhý deň v Sunset Pines je navrhnutý tak, aby sa Chris zabýval.
Ahoj, Chris.
Výskumníci z MIT pozorovali, že ľudia, ktorí nosia oblek,
prejdú do druhej fázy, a to je adaptívna odozva.
Dotknite sa palcov, človeče. Dokážete to?
Ak si mám z tejto skúsenosti odniesť prínos týkajúci sa dlhovekosti…
tak dnes je mojím cieľom prispôsobiť sa životu v starnúcom obleku.
-Super. -Ako prvé…
odveta s Garym.
Pripravený, Chris?
Tentokrát som sa prispôsobil a mám partnera na dvojhru, Douglasa.
Dobrý zásah.
Gary!
Dobrý zásah.
Fajn. Sledujte.
Na to nebudeme pozerať. Traf loptičku.
Fajn, už ide.
-Hotovo. Hra sa skončila. -Ja už nehrám.
Pozor.
Chris sa snaží prispôsobiť obleku…
nejako ho obísť.
Som príliš starý…
Ale stále je v režime, že treba nad niečím zvíťaziť.
Ale prispôsobenie nie je spôsob, akým porazí oblek.
NAVŽDY THOR CHRIS HEMSWORTH
Usilujem sa prispôsobiť obleku.
Ale väčšinou ma štve.
To je moje.
-Ďakujem pekne. -Dobrá hra.
Možno by som mal skúsiť niečo menej fyzicky náročné.
V poriadku, Chris?
Úbohý starec.
Trochu kreatívnejšie.
Dobrý deň. Chcem vás privítať na dnešnej hodine maľovania.
Dnes budeme maľovať autoportréty.
Nepozerajte tak, bude to dobré. Dnes preskúmame svoju identitu.
Tak do toho. Bavte sa.
-Dobre. Ďakujeme. -Bavte sa.
Dobrý deň, Chris. Volám sa Natalie.
-Teší ma. -Len som vás chcela privítať.
-Veľa šťastia. -Super. Ďakujem.
Skutočným cieľom druhého dňa je posunúť Chrisa cez prispôsobenie
k tretej a poslednej lekcii obleku.
Veci prijať a naučiť sa spoliehať na druhých.
Aká je vaša obľúbená farba?
Páči sa mi tá modro-ružová, ktorú tu mám.
Dobre.
Trochu na prilbu.
Pekne. Teraz asi vyzerá trošku zaujímavejšie, nie?
Viem, čo urobím. Namaľujem vám pásik pre pretekára.
-Pásik pre pretekára? -Áno.
-Tak do toho. -Pásik.
Počkajte. Nehýbte sa.
Čo poviete, ľudia?
-Vyzerá to skvele. -Pekné.
Ako vám to ide s tou rukou, keď máte popruh?
Je to trochu zákerné.
-Ako sa cítite? Ako osemdesiatnik? -Áno.
Mám trochu ťažké ruky.
-Vyzeráte trochu strnulo. -Cítim sa trochu strnulý..
Aké máte tajomstvo? Ako to, že ste zostali takí aktívni?
-Ja plávam a chodím. -Hej.
Chodievam von, som aktívny. Plávam celú zimu.
-Mám 80 a som dosť aktívny. -Áno.
Treba byť fyzicky aktívny, ale zároveň si aj udržiavať aktívnu myseľ.
Budovať si dobré vzťahy s rodinou, s deťmi,
vnúčatami… mať veľa priateľov.
Áno.
A popri tom pomáhate sám sebe
udržiavať si svoju mladosť.
Ak Chris dokáže prijať starnutie a upustiť od myšlienky
fyzickej nezávislosti,
vtedy sa dokáže naučiť spoliehať sa na druhých.
Bude musieť prijať širšie vedomie seba samého,
aby dokázal uchopiť krehkosť, zraniteľnosť a starobu.
To je ponaučenie, ak sa dokážete naučiť prijať ten fakt.
Práve vtedy pocítime, akí sme všetci prepojení
medzi sebou aj s okolitým svetom. Je to veľmi dobré pre zdravie.
-Máte deti? -Áno, tri.
Koľko majú rokov?
Deväť a sedem. Chlapci dvojčatá majú sedem.
Bola s nimi zábava, keď boli malí.
Áno, ale aj teraz.
Chýbajú vám, keď ste preč
-kvôli hraniu? -Áno. Určite.
Áno.
Vyzerá to dobre. Skvele.
-Chris, povedzte mi o svojom diele. -Nie som si istý, čo to je.
Ako ja skrížený s koalou.
Ešte by som mal žuť list eukalyptu.
Nie, vyzerá to super.
Zdravím vás.
-Dobrý deň. -Ako sa darí?
Len…
si na chvíľku skladám oblek. Je príjemné…
Je príjemné nadýchnuť sa.
-Dobrý pocit dať si ho dolu? -Áno.
Mám dobré správy.
S tým oblekom končíte.
Ten experiment sa skončil.
Skvelé.
Áno. nechám ho tu na gauči.
Dobre. Presne.
Hlavným ponaučením je prijatie.
Sú určité veci alebo určité bitky, ktoré jednoducho nevyhráme,
a vy neporazíte ten oblek…
Áno.
…a neporazíte ani starnutie a to je v poriadku.
Áno. Ale ako sa s tým zmierite? Ako to ľudia prijímajú?
Chcem vám povedať zopár vecí.
Keď som mal 19, bol som druhák na výške…
život bol gombička.
Vtedy na jeseň
sme s kamarátmi robili hlúposti
na vlaku a s kamošmi
sme naň vyliezli ako na strom.
Bol to len zaparkovaný vlak.
Ale keď som sa postavil, mal som na zápästí kovové hodinky.
Keď som sa postavil, bol som blízko zdroja napätia
a elektrina prešla do hodiniek. Nastal okamžitý veľký výbuch
a v jednu chvíľu sa všetko zmenilo.
Prišiel som o jednu ruku pod lakťom a obe nohy pod kolenom,
takmer som zomrel.
Zlomilo ma to.
Môj život sa skončil. Prehral som.
Premýšľal som: „Kto som teraz?“
Musel som sa prestavať.
Prispôsobenie ma nedostalo príliš ďaleko. Musel som to prijať.
A niekde v tom procese, trvalo mi to niekoľko rokov,
som dospel do bodu, keď som opustil svoje staré telo,
staré poňatie samého seba, a nechal som ho odísť.
Zomrel.
A čo na mňa čakalo…
Vedel som, že moja identita nespočíva v chodidlách.
Občas som pozrel do zrkadla a povedal som si:
„Toto je môj život. To je on. Môj život.“
Myslím, že toto je súčasť prijatia,
keď necháte zmenu, aby nastala.
Poď.
To je ono. Dobré dievča.
To bolo pre mňa veľmi dôležité.
Roky po nehode, keď som sa učil hrať s tým,
ako vidím sám seba vo svete.
Moje vnímanie seba sa rozšírilo až do bodu, keď som
sa nielen chopil straty končatín.
Ale vytváral som zmysel a moje skúsenosti dávali význam.
Šiel som na medicínu a ihneď som sa zaľúbil
do paliatívnej starostlivosti.
Ľudia ju väčšinou nesprávne chápu, že ide len
o koniec života a smrť.
Moja práca je však mierniť utrpenie a pomáhať ľuďom
nájsť v živote zmysel.
Dalo by sa povedať, že to je aj filozofia.
Poď. Tadiaľto.
Môj príbeh je dramatický, ale je to len obmena jednej témy.
Všetci trpíme, všetci narážame na veci, ktoré nedokážeme kontrolovať.
A to nás privádza k momentu prijatia,
a to je miesto, kam sa snažím dostať Chrisa.
Po rozhovore s BJom som unesený jeho postojom.
Prešiel si jedným z najťažších zážitkov,
akými sa vôbec dá prejsť, a to veľmi mladý,
ale prijal, čo sa mu stalo,
a to je naozaj krásny postoj k životu.
Začínate mať trochu poňatia,
trošku predstavu, čo je prijatie?
Áno. Jedna vec, ktorú som prijal a s ktorou som sa zmieril, je,
že sa necítim nezničiteľný.
Rozmýšľam nad jednou zaujímavou vecou.
Raz príde deň, keď si nemôžete vyzliecť oblek, a…
táto myšlienka ma straší.
-Je to silné. -Áno.
Vyvoláva to veľa nápadov a myšlienok.
Premýšľam, že žiť v prostredí zameranom na dosahovanie cieľov,
odškrtávanie zoznamov,
môže byť aj celkom nebezpečné, nie?
-Určite. -Lebo predpokladáte,
že máte na všetko čas…
Správne.
-Páni. -Možno nebude žiadne zajtra.
Presne tak.
Zistil som, že je ťažké žiť v prítomnom okamihu.
Máte túto schopnosť?
To je niečo, o čom viem, že to chcem dosiahnuť
a zlepšiť sa v tom.
Ale ak mám byť k sebe úplne úprimný,
nejde mi to dobre.
Teraz premýšľam, čo je naozaj dôležité.
Mám pocit, že mám stále viac a viac práce
a ani nie som s deťmi toľko, koľko by som chcel.
Ale premýšľam o tom…
Aké je všetko krehké.
Chcem to povedať správne.
Už desať či dvanásť rokov veľmi veľa pracujem
a zistil som, že moje spomienky…
mám pocit, že bežia rýchlo vpred a prajem si, aby som mal pauzu
a mal viac času. A…
premýšľam nad príbehom,
ktorý mi povedala mama. Nedávno sa jej stalo,
že si chvíľku myslela, že čelí smrti.
A že sa cítila…
úplne zmierená so svojimi zážitkami,
lebo má okolo seba veľa ľudí, ktorí ju majú radi,
veľa ľudí, ktorých má rada ona, a prežila naplnený život.
A asi ma to ovplyvnilo, lebo…
Už sa nechcem stále ponáhľať.
Áno. Vďaka tejto skúsenosti
chcem všetko na chvíľu zastaviť
a byť oveľa viac prítomný, než som bol.
V tomto bode sa Chris trochu otvára,
čo je neoceniteľný moment na ceste k prijatiu.
Nastal čas, aby boli tieto lekcie pre neho oveľa osobnejšie.
A aby preskúmal svet emocionálnej ujmy.
Na záver druhého dňa sa v Sunset Pines koná zábava.
Chcete si to vyskúšať, či to sedí?
Chris však nevie, že na zábave bude
na neho čakať jeho skutočná žena Elsa.
Panebože.
Elsa súhlasila, že zostarne o 50 rokov vďaka kúzlu protetík.
Už sa necítim zle pre svoje ruky.
-Pozrite na moje ruky! -Nech sa páči.
Sedím v kresle
a začali na mňa dávať protetiky.
Bol to čudný pocit, že to vlastne nechcem.
Chvíľu som myslela, že to nedokážem.
Starnutie je hrozivé, najmä pre ženy
a v dnešnej spoločnosti. Zamyslela som sa,
akú hodnotu pripisujeme mladosti.
Toto je asi najspornejší, najodvážnejší moment celého experimentu.
Chris nevie, čo ho čaká. Bude to pre neho veľké prekvapenie.
Vidím svoju mamu.
Napadne vám, tak sem smerujeme,
takí budeme. Je to ťažké.
Zaujímavé ale je,
vyplýva to z údajov, že väčšina z nás sa menej bojí
vlastnej chatrnosti, vlastnej smrti,
než smrti ľudí, na ktorých nám záleží.
Aby sme to bližšie preskúmali,
chceme, aby sa Chris zoznámil s ďalším klientom Sunset Pines.
Volám sa Aisea Vakalalabure. Som z Fidži.
Mám 88 rokov.
Tu je váš stôl, pán Hemsworth. Zoznámte sa s Aiseaom.
Aisea?
-Teší ma, Chris. -Aj mňa.
Viete, kto je Chris Hemsworth?
Nie.
Ako sa cítite, keď ste za ocitli na dôchodku?
Veľmi odlišne.
Ale je tu veľa úžasných ľudí.
Je to veľmi jedinečný zážitok.
Poviem vám,
byť starší je tá najlepšia vec.
Starnutie je v živote veľmi dôležité.
BJ povedal, že stretnúť sa s vami je jedinečná možnosť,
lebo máte dôležitý príbeh.
Nuž.
Pochádzam z Fidži z rodiny náčelníkov.
S najstarším bratom sme si boli veľmi blízki, bol mi bližší než rodičia.
Ja som preňho malý brat,
ale on je pre mňa všetkým.
Kamkoľvek ide, vždy ho nasledujem.
Bol som jeho tieň.
Od detstva až dovtedy,
kým sme nešli do armády, vždy je tam pre mňa
a vždy sa o mňa postará.
Ja ho vidím ako otca,
veľkého brata, môjho ochrancu.
Keď nám zomrel otec,
keďže bol najstarší v rodine,
musel prevziať rolu náčelníka.
Bol dobrým náčelníkom,
ľudia ho mali radi.
Nanešťastie to netrvalo dlho.
Ochorel.
Keď zomrel,
zrútil sa mi svet.
Prišiel som
o muža, ktorého som mal rád, skutočného brata.
Bol som zničený,
utrpel som
nemerateľnú stratu.
Ale vo fidžijskej spoločnosti
existuje obdobie smútku, ktoré trvá 100 dní a 100 nocí,
keď sa zatvorí celá dedina.
Žiadne spievanie, hranie, nič.
Keď sa tých 100 dní začalo,
nechcel som byť s ľuďmi,
a už vôbec nie viesť komunitu.
Rozmýšľal som,
či budem dosť dobrý.
Budú ma rešpektovať, ako rešpektovali môjho brata?
Nedokážem to.
Ale 100 dní je dlhý čas.
Získate možnosť premýšľať.
Učiť sa, byť otvorenejší k druhým.
Rásť.
Deň za dňom.
S každým východom slnka.
S každým západom slnka.
Žiaľ ma menil.
A tak som prijal,
že musím vstať.
Kráčať v jeho stopách, obuť si jeho topánky,
aj keď mi budú priveľké,
a prijať rolu náčelníka.
Chcem, aby sa Chris na príklade Aiseau naučil,
že je dôležité dopriať si čas a priestor,
aby sme sa vyrovnali so zložitými pocitmi.
Život zahŕňa neuveriteľné trápenie,
neskutočný smútok, a tie, tak ako starnutie, nie sú nepriateľom,
ale sú jeho súčasťou.
Prídete o ľudí, ktorých ľúbite.
Ale ja som bol lepším vodcom komunity
a lepším človekom vďaka tým 100 dňom.
A tak som sa naučil, že žiaľ je krásny.
Vyzerá to, že tam, odkiaľ ste, sa oveľa viac prijíma
a víta ten prechod.
Domnievam sa, že západná spoločnosť
nedáva dostatok času na žiaľ.
Žiaľ je dobrý.
V to verím.
Páni, páči sa, jedlo.
Toto je to najlepšie v Sunset Pines a, pán Hemsworth,
budeme sa tešiť, ak sa dnes zúčastníte na našej týždennej tanečnej zábave.
-Dobrú chuť. -Ďakujeme.
Tanečná zábava?
-To znie super. -Áno.
Bolo skvelé rozprávať sa s Aiseaom a vypočuť si jeho príbeh.
Ale myšlienka, že stratíme milované osoby,
je tá najdesivejšia a práve ju
ešte nie som pripravený prijať.
Prepáčte, Elsa. Môžete mať na chvíľku
zatvorené oči? Len kým to dokončíme. Vďaka.
Na konci druhého dňa pôjdeme na zábavu,
a tam pred Chrisa postavíme Elsu, jeho milovanú ženu.
Ale teraz to bude Elsa, kto zostarne o 50 rokov.
Mohlo by to byť dobré, ale aj tragické.
Neviem, čo sa stane.
Keď sa na seba pozerám, je to naozaj zložité
a skutočné, naozaj skutočné.
Cítim sa veľmi zraniteľná.
Nie som si istá, či chcem, aby ma Chris takto videl.
Hej.
-Chris, tu ste. Teraz… -Máte sa?
Našla som vám skvelú partnerku.
-Vážne? -Viem, že ste ženatý.
-Vašej žene to nepovieme, dobre? -Áno.
Poďte so mnou. Nehanbite sa.
-Dobre, nehanbím. -Nie?
-Som nervózny, ale nehanbím sa. -Dobre. Vidíte tú dámu v ružovom?
-Áno. -Je vaša.
Prepáčte, asi som váš partner.
Panebože.
-Je to zvláštne. -Pozrime sa.
Bože.
Chcel som ťa chytiť za plece a pomyslel si,
že túto osobu poznám.
Vedel si?
Fíha.
Ahoj.
Stále si krásna.
Myslím, že ten moment si navždy zapamätáme.
Bolo to hlboké a nečakané.
Cítila som sa v bezpečí.
Bolo to krásne.
-Čakal si to? Vôbec? -Nevedel som, čo sa deje.
Je to šialený zážitok.
Pozeral som na ženu staršiu o 50 rokov a mal som zmiešané pocity.
Bola to zmes
lásky, radosti, empatie…
a bolo to zároveň
trochu absurdné, ale úžasným spôsobom.
Bol to taký zvláštny…
deň. Neviem. Premýšľal som
o živote a smrti a všetkom možnom. A toto…
Ja som si dnes pridala 50 rokov.
-Áno. -Je to naozaj šokujúce,
prísť o roky, keď sa človek prispôsobí. Príroda ti dala
-postupné kroky, aby si si na mňa zvykol. -Áno.
Je to celkom intenzívne, priamo sa do toho ponoriť.
Áno. Človek sa tomu musí postaviť.
Bol som celkom v šoku, keď som ťa videl.
Pomyslel som si, no počkať. Ukradli nám 50 rokov.
Bolo to trochu, akoby si bola už niekde na konci.
Trochu ma to dojalo.
-Chcem s tebou prežiť tie roky. -Áno.
Potrebujeme tie spomienky, však?
Zatancujeme si?
Či si zatancujeme? Určite. Pozor na môj chrbát.
Dávaj pozor. Skúsiš to, ja ťa povediem.
V poriadku? Pomaly.
Na základe tejto skúsenosti sme možno znížili Chrisove obavy
alebo strach zo starnutia a smrti,
aby si pripustil myšlienku, že starnutie nie je také zlé.
A že láska človeka dokáže preniesť v podstate cez všetko.
Myslím, že je ťažké čeliť myšlienke, že ja sám sa priblížim k tomu veku.
Menej sa toho bojím, keď mám po boku niekoho, kto to zažije so mnou.
Mať okolo seba milovaných ľudí,
vďaka tomu to prijmem o dosť ľahšie.
Prepáč, už musím ísť.
Dobre.
Ľúbim ťa.
Aj ja ťa ľúbim.
Jedno z veľmi dôležitých ponaučení, ktoré si Chris musí vziať, je,
že kde je láska, tam je aj strata.
Vo svojom živote príde o blízkych.
Nie sú pochyby, či áno, otázka je kedy.
A tým sa pripravujeme na ďalší diel tejto zvláštnej odysey…
Od starnutia prejdeme k smrteľnosti a smrti.
TRETÍ DEŇ ZOSTÁVA 1 DEŇ ŽIVOTA
Dobré ráno našim obyvateľom.
Máme tu ďalší krásny deň v Sunset Pines,
kde každý deň žijeme naplno.
Čoskoro sa začne divadelný klub.
A nezabudnite, večer sa v sále hrá bingo.
Zároveň chceme formálne privítať pána Hemswortha,
ktorý už si u nás zvyká.
Už sa cítim do celého zážitku ponorený a ako doma.
Snažím sa byť voči nemu stále otvorený.
Uvedomujem si,
že to možno nebude také zlé, ako som si myslel.
Sme na začiatku tretieho dňa, posledného dňa,
keď prechádzame k smrti a smrteľnosti.
-Dobrý deň. -Dobrý.
Chcel som Chrisa predstaviť mojej kamarátke a kolegyni.
Volá sa Alua Arthur a pracuje ako dula smrti.
Povedzte, čo presne je dula smrti?
Dula smrti je niekto, kto poskytuje všetku nelekársku starostlivosť
a podporu umierajúcej osobe a rodine počas tohto procesu.
V podstate vedieme ľudí ku koncu života.
Fíha.
Takže, veľa ste hovorili o konci života.
Dnes budeme hovoriť o vašej smrteľnosti.
Dobre.
-Dobre? -Áno.
Máme pre vás malé cvičenie,
trochu expozičnej terapie…
-Dobre. -…aby ste sa pripravili.
-Dobre. -Pripravený?
-Áno. -Dobre, poďme na to.
Takže, ako vidíte, máme tu pre vás kopu rakiev.
Môžete si ich popozerať,
zistiť, čo sa vám páči a čo nie.
-Musím si nejakú vybrať? -Áno, to by bolo super.
Trochu nakupujte, poobzerajte sa,
zistite, čo vás zaujíma, čo vás láka.
Aký zvláštny koncept. Toto mi pripomína dom pre bábiky.
-Áno. -To asi nebude pre mňa.
Máme tu krásnu
borovicovú.
Všetky tie druhy luxusného dreva, nie je to trochu plytvanie?
Aj tak pôjdu do zeme.
Mám pocit, že by z nich mal byť nábytok.
Možno kartón. Sú kompostovateľné.
Aj lacné.
-Áno. -Sú úplne kompostovateľné,
-biologicky rozložiteľné. -Áno.
A tak podobne.
Myslím, že tam, kam pôjdem, nebudem potrebovať veľa.
Tá je vzdušná.
Vzdušná, krásna, prírodná, Evokuje Mojžiša.
-Extra veľký piknikový kôš. Dobre. -Presne. Tu máme jednu mahagónovú.
-Naozaj? -Tá je krásna.
Bola vyrobená priamo na vašu postavu.
Možno by ste ju chceli skontrolovať, vyskúšať?
-Dobre. -Pripravený?
-Len tam rovno skočiť? -Áno, opatrne.
Dúfam, ako si s Chrisom pozeráme rakvy,
že sa jedného dňa v tých rakvách spojí s vlastným telom.
A začne rozmýšľať o svojej smrti.
-Áno, už ovládate aj polohu. -Hej, pozrite sa.
-Presne tak. -Je to divné. Cítim sa ako upír.
-Nuž, takmer. -Odchádza v ústrety dlhej noci.
-Zvanej aj smrť? -Áno.
Áno.
-Hotovo. -Nuž…
Bojíme sa hovoriť o smrti pretože sa cítime naozaj nepríjemne,
akoby to bolo niečo nesprávne.
Umierajú stromy, kvety, zvieratá, autobatérie, umierajú ľudia.
Bol to zvláštny zážitok, že?
Čo si myslíte o rakvách všeobecne?
Neviem. Možno by som bol radšej spopolnený.
Radšej, než sa kukliť v malom priestore.
Na tej myšlienke je niečo klaustrofobické.
Možno by ste ma mohli hodiť do oceánu
a mohli by si ma dať žraloky a…
-Hodiť vaše telo do oceánu? -Áno.
Zaujímalo by ma, ako vidíte to, čo sa stane po smrti.
Neviem. Pamätám si, keď som ako dieťa v noci nespal
a premýšľal som o myšlienke ničoho,
a to je všetko, navždy.
-Áno. -Nielen navždy,
-ale úplne úplne navždy. -Navždy.
Nedalo mi to spať.
Bola to
úplná prázdnota,
nič nezostalo. Šialene ma to desilo.
Realita je, ako vieme, že to môže byť kedykoľvek…
-Áno. -Ľudia často
vidia koniec života ako nejakú vzdialenú predstavu.
Akoby sa to dialo niekde preč.
Prichádza to však oveľa skôr, než je väčšina pripravená,
a preto sú užitočné takéto príležitosti, byť prítomný voči smrteľnosti.
Čo najdôležitejšie ste sa naučili,
ako sprevádzate ľudí v ich posledných dňoch?
Byť s niekým, kto práve prestal dýchať,
cítiť v miestnosti neuveriteľné ticho,
keď sa z tela vytratí život, je najjednoduchšie, no zároveň najhlbšie.
V tom, že život naozaj visí na jednom nádychu.
V jeden moment tam je a v ďalší je preč.
A keď sa stratí, pripomenie mi to, že ja stále
môžem dýchať, žiť, zapájať sa, milovať,
smiať sa a radovať, nosiť farby,
objímať, tancovať,
jednoducho žiť.
Áno. To je krásne.
Neskôr si dnes urobíme meditáciu na smrteľnej posteli.
Priblížite sa k smrti.
Dobre, super.
Kým to urobíme, chcem, aby ste sa s niekým zoznámili.
-Dobre. -Pripravený?
-Áno. -Poďme.
Pre niekoho mladého a vitálneho ako Chris je jedna z výhod
rozprávania sa a premýšľania o smrti, že si uvedomí,
že sa to kedykoľvek môže stať každému.
-Natalie. -Zdravím, Chris.
Aj mladí ľudia môžu ochorieť.
Minule som vás videl na hodine maľby.
Áno. Dobrý deň.
Dobrý deň. Alua chcela, nech sa porozprávame.
Áno. Som tu, aby som vám povedala o svojej skúsenosti
s rakovinou štvrtého stupňa. Úprimne, neviem,
koľko času mi ostáva.
Teraz mám 27.
Ale keď som mala 20, diagnostikovali mi melanóm tretieho stupňa.
Dostal sa mi do lymfatických uzlín. A tak bola moja jediná možnosť operácia.
Odrezali mi palec na nohe, zbavili ma všetkých lymfatických uzlín.
A pre 20-ročného človeka, viete si predstaviť, život sa obrátil hore nohami.
-Áno. -A…
odvtedy premýšľam o smrti každý jeden deň svojho života.
Nikto vo veku 20 rokov nečaká, že mu zistia rakovinu.
Nikto vás na takú diagnózu nepripraví.
A najmä, ako to zasiahne vašu rodinu,
vašich kamarátov, v podstate sa mi zmenil celý svet
za jednu noc.
Rakovina sa stala mojou celkovou identitou.
V podstate som bola označovaná ako chorá.
Chvíľu som bola úplne stratená.
A potrebovala som nájsť toho človeka, ktorým som kedysi bola.
Áno.
A tak som sa vybrala do Benátok.
Nechcela som utiecť, skôr som chcela niekam, kde nikto nepozná môj príbeh,
aby som si dala dohromady, ako žiť s rakovinou.
Stretla som chlapca. Zaľúbila som sa.
Videl vo mne mňa a úprimne,
bolo to krásne.
Alexander je úprimný a milý.
Často hovorím, že je môj dub.
Je to človek, ktorý pevne stojí na zemi a udržiava ma pokojnú.
Keď máte rakovinu, neviete, či môžete byť milovaný.
A váš vzťah s láskou a samým sebou…
v podstate letí oknom.
Láska je to najúžasnejšie, čo máme
a čo na tomto svete môžeme zažiť.
Skutočnosť, že môžem zažívať lásku…
som vďaka nemu šťastná. Toto sú slzy šťastia.
Ale po troch mesiacoch nášho milostného príbehu som sa vrátila domov
a absolvovala rutinné vyšetrenie. Povedali mi, že mám rakovinu v pľúcach.
Tento krát štvrtého stupňa.
Povedala som mu to. A dodala som: „Rozchádzam sa s tebou.“
A on sa len otočil
a povedal: „Nie.“ Dodal:
„Som toho súčasťou.
„Chcem s tebou byť všetok čas, ktorý máme.
„Nezáleží, či to bude dlho alebo krátko. Vyberám si teba.“
Asi pre svoju diagnózu vnímam čas svojsky.
Čas, ktorý máme, je vzácny.
Tak do toho skočte po hlave a využite svoj čas,
lebo nikto nevie, koľko ho má. Takže sa budeme ľúbiť.
Budeme sa ľúbiť, nech sa deje čokoľvek.
Bez ohľadu na to, koľko máme času.
Bavili sme sa o prijatí.
Ako ste na tom s prijatím? S tým slovom alebo myšlienkou za ním?
Posledných sedem rokov každý deň premýšľam o smrti.
Prijala som svoju smrteľnosť?
Áno aj nie.
Myslím, že ľudia majú veľmi smiešny vzťah k starnutiu,
boja sa ho. Popravde, veľmi rada by som zostarla.
Neprajem si nič viac, ako zostarnúť,
myslím, že to je dar.
Všetci jedného dňa zomrieme.
Takže treba život žiť naplno a užívať si ho.
Vstrebať každý moment.
-Áno. -Áno.
Tvoj život sa môže skončiť kedykoľvek.
Užívaj si život, užívaj si čas, využi ho naplno.
A miluj, koľko len môžeš.
Rozprávať sa s Natalie bol srdcervúci zážitok.
Počúvať jej príbeh a to
s akým pôvabom a zrelosťou hovorí o niečom takom neistom,
je veľmi inšpirujúce.
-Dobrý deň. -Rád vás vidím.
-Ako sa máte? -Výborne.
Aký bol rozhovor s Natalie?
Úžasná bytosť.
Nadobudli ste pocit, že zajtrajšok je neistý?
Áno.
Nie je vôbec žiadna istota. Cítite to?
Jednoznačne.
Mal som pocit, že je potrebné zatriasť svetom
a šíriť ten odkaz: „Nezahrávajte sa,
„neberte to ako samozrejmosť. Užite si každý okamih.“
Mám pocit, že táto téma sa tu u ľudí opakuje.
Všetko si to musím spojiť,
aby som to celé lepšie pochopil.
Takže toto je záver vášho pobytu v Sunset Pines.
Nezostáva vám už nič, len prejsť tými dverami.
Čokoľvek tam bude, poddajte sa tomu.
Dobre.
Toto je najodvážnejšia časť celého experimentu.
Ďakujem vám.
Posunieme naše zážitkové divadlo
až na hranice.
Dobre.
Odvezieme vás do nemocnice.
Srdcová zástava, 180 na 120.
Poďme.
Prívod kyslíku. Dýchajte zhlboka.
Chris, Chris!
-Chris, počujete ma? -Necítim pulz. Odstúpte.
Oblečenie odstránené.
-To bolo intenzívne, však? -Áno, veľmi zvláštne.
-Zážitok. -Áno.
Keďže vidíte mňa,
veci asi nešli podľa plánu.
Áno.
Urobíme si meditáciu smrti.
Zámer tejto meditácie je priviesť vás k väčšiemu povedomiu
o konci vášho života a vytvoriť obnovené spojenie
-so životom, aký je. -Áno.
Môžete začať tak, že zatvoríte oči.
A teraz sa zhlboka nadýchnite.
Opakujte si: „Moja smrť je neodvratná.“
-„Moja smrť je neodvratná.“ -S výdychom: „Aj ja zomriem.“
„Aj ja zomriem.“
Vezmeme vás na cestu.
Všetci, koho ste doteraz stretli, a všetko, čo ste urobili,
viedli k tomuto momentu.
-S nádychom, zostarnete. -Zostarnete.
A s výdychom, opakujte: „Telo vám zlyhá.“
Telo vám zlyhá.
Keď sa naučíte veci prijať,
môžete nájsť niečo ešte hlbšie a hodnotnejšie.
S nádychom: „Stratíte svojich milovaných.“
A s výdychom, opakujte: „Žiaľ je krásny.“
Žiaľ je krásny.
S nádychom: „Váš život sa môže kedykoľvek skončiť.“
Váš život sa môže kedykoľvek skončiť.
Váš život sa môže kedykoľvek skončiť
-„Aj vy zomriete.“ -„Aj vy zomriete.“
Aj vy zomriete.
Je môj dub.
Užívaj si čas…
A miluj, koľko len môžeš.
Ako sa vidíte na smrteľnej posteli teraz v očiach svojej mysle,
pozorne sa pozrite, kto stojí pri vašej posteli.
Kto vás drží za ruku?
Telo vám slabne…
a začínate sa strácať.
Uvoľnite spojenie s Elsou.
Uvoľnite spojenie so svojimi deťmi.
Vaši milovaní vás nemôžu zachrániť.
Už si nevytvoríte žiadne nové spomienky.
Teraz sa odovzdáte a pustíte v ústrety smrti.
A zistíte, že prijímate myšlienku, že jedného dňa sa váš život skončí.
Môžete otvoriť oči a sfúknuť túto sviečku.
-Zdravím vás. -Vitajte.
Poďte sem.
Poďte.
Posaďte sa.
Kamkoľvek.
Ďalší jedinečný zážitok.
Aké to bolo?
Veľmi mierumilovné. Cítil som sa…
Nebolo to desivé,
mal som pocit, ako keby som sa plavil po rieke alebo čo.
Na ďalšie miesto, nech už to je kdekoľvek. A je to len…
Keď ste povedali: „Myslite na to, kde chcete byť.
„Kto by bol naokolo, keď umierate, keď sa to deje.“
Predstavoval som si seba v obývačke s celou rodinou
a s priateľmi a vtom mi to došlo.
Veď takto to mám predsa stále.
-Aké mám len šťastie. -Správne.
-Určite. -Áno.
Je to pre mňa veľmi známe miesto a zážitok.
A vôbec som sa necítil osamelo, cítil som sa…
ako každú inú nedeľu,
keď som obklopený blízkymi.
Rozhovor, ktorý sme viedli posledných pár dní,
že mám pocit, že o niečo prichádzam
alebo že toho robím príliš, mal som chvíľu,
keď som sa nad tým pozastavil, a napadlo mi,
že je všetko skvelé. Určite by som mohol veci robiť inak,
ale nechcem sa pozerať na nič minulé tak, že to bola chyba
alebo že som to urobil zle.
A potom taká zvláštna paralela s myšlienkou prijatia smrti
a odovzdania sa, ale aj so životom a odovzdaním sa.
Neznamená to, že úplne pustíš volant,
ale užívaš si jazdu a to, čo vidíš.
Na tom prijatí je niečo veľmi pokojné.
Možno bude zábavné vrátiť sa k Sunset Pines.
K tomu trošku trápnemu heslu.
„Sunset Pines, kde každý deň žijeme naplno.“
-Po celý čas tam bola tá myšlienka. -Áno.
Pán Hemsworth, vitajte v Sunset Pines, kde každý deň žijeme naplno.
Vitajte v Sunset Pines, kde každý deň žijeme naplno.
Ďakujem.
Ahoj.
To bol skutočný pokyn: „Ži každý deň naplno.“
-Ahoj. -Ahoj.
Aké to bolo?
Úžasné. Je to mimoriadny zážitok.
To zvládneš. Trvá to len tri dni.
Áno.
Máme tendenciu zaobchádzať so životom ako s právom, ktoré máme.
A tým, že sa narodíme,
máme právo na život, právo na zajtrajšok.
Nie. Život je dar.
Ďalší deň je dar.
-Kým odídete, podpíšete mi fotku? -Jasné.
Plný život je taký, ktorý zahŕňa smrť, zahŕňa bolesť.
Ale ak vieme byť vďační za každú ďalšiu minútu
na tejto krásnej, bláznivej planéte. Predstavte si to.
Hej!
Toto je môj dub.
-Indy, rýchlo. -Život nepríde
v nejakom bode v budúcnosti,
keď konečne stretnete tú osobu alebo schudnete,
alebo už nebudete toľko pracovať, alebo získate tú prácu, alebo čokoľvek,
deje sa práve teraz. A vy ste v ňom.
Vy ho žijete.
-Ďakujem. -Zatiaľ dovidenia.
Pravda je, že nie sme bez hraníc.
Ďakujem vám.
Táto skúsenosť prišla v správnom čase.
V období môjho života, keď sa naozaj chcem sústrediť na to, na čom záleží.
A na všetkom záleží.
Na každom okamihu.
Každom úsmeve. Každej slze.
-Oci! -Každom bozku.
Na všetkom.
Potešilo vás to?
-Áno.. -Výborne.
Ahoj, Chris!
Žiť ten najdlhší, najzdravší a najšťastnejší život.
To bude celoživotná úloha.
Niečo vám poviem. Končíme.
Dobrá práca, ľudia.
Jake, strih!
Preklad titulkov: Petra Činčalová