Stress påvirker definitivt søvnen min.
Og dette går tilbake bare noen få år.
Det er ikke et stort problem nå om dagen. Men det er faktisk ikke sant, det er det.
Jeg sovner uten problemer, og så klokken 2.30.
Adrenalinet setter i gang
og hjernen min begynner å gå over en sjekkliste av ting.
Som: "Plager det meg? Gjør... Å den ja, den er bra,
"la oss tenke litt på det, vi ser."
-Blir du litt nervøs nå? -Jeg kjenner kvalmen komme.
Av og til vet jeg ikke en gang hvorfor.
Jeg skulle ønske jeg kunne takle stress bedre.
Bare bli mer ekte?
Ikke bare fordi det suger...
Ok.
...men også fordi det kan ta livet av meg.
Men det viser seg at en av de beste måtene
for å beskytte meg selv fra ekstremt stress
er å konfrontere det direkte.
Nå er vi igang.
TRE DAGER TIDLIGERE SYDNEY, AUSTRALIA
Fortell meg hva er det som gjør deg stresset?
De vanlige tingene. Forskjellige ting til forskjellige tider.
Som?
-Beklager. -Pokker.
Det gjør meg nervøs å kjøre denne... bilen.
Stress kan ofte være en stor del av livet mitt.
Derfor er jeg her med Dr. Modupe Akinola.
En anerkjent sosialpsykolog med en banebrytende tilnærming til stress.
Du må ha noe som er stressende?
-Hva er det mest stressende... -Tre barn,
-det er intenst. -sist uke.
-Skjønner. -Ja, det er det.
-Du prøver å håndtere tre barn... -Ja.
-...ha dem alle glade, sunne. -Jepp.
Når jeg jobber
-på toppen av det og trening. -Ja
Og så kommer helgen, utrolig overveldet.
og barna går helt bananas. Vi er på en restaurant,
folk ser på, sikkert noen som tar bilder også.
Du har en kort lunte
-og du prøver... -Ok.
...å ikke bli sint.
Jeg kjenner pulsen øke, blir kortpustet og sånn.
Det er viktig for Chris gjøre en forandring,
for stress er ikke bare å føle seg dårlig.
MODUPE AKINOLA - SOSIALPSYKOLOG, COLUMBIA BUSINESS SCHOOL
Over tid kan det være årsaken
som bidrar til sykdommer som kreft, diabetes og hjertesykdom.
En av tingene vi skal gjøre er å lære deg noen måter
å endre tankesettet ditt for å overvinne noe av stresset du føler.
-Ja. -Jeg kaller det å date stresset ditt.
-Ja. -Du må date stresset ditt.
-Jeg har et solid forhold... -Se hvordan det er?
-...med stresset mitt. -Vel, ja.
Vi må gjøre det til et sunnere forhold.
Det er litt dysfunksjonelt.
Alle har vi muligheten til å kontrollere stresset vårt.
Men for å gjøre det må vi møte det.
Jeg skal gi Chris noen verktøy og teknikker
for å hjelpe han til å ta tak i stress som er uunngåelig i livet.
Det høres sprøtt ut, men for å gjøre det,
vil jeg be Chris å sette seg i en utrolig stressende situasjon.
Ok. Om tre dager skal du balansere over den kranen.
Tårnet er 900 fot høyt, det er 275 meter.
Vent litt.
Ja, det er høyt.
-Du høres nervøs ut. -Jeg bare undrer...
Nei, jeg er nervøs. Veldig nervøs.
Hva gjør deg nervøs?
-Fordi det er en del av... -Døden spiller en stor rolle.
-Døden er en liten del av det? -Ja. Jeg liker ikke høyder.
Det handler ikke om prestasjonen,
det handler om å forberede deg til å kunne klare å være tilstede
med følelsene som du føler akkurat nå.
-Det er som... -Jepp.
...trene tankegangen til å klare og takle stress,
-så det ikke tar livet av oss senere. -Ja.
Og innen vi skal gjør det, vil du være klar.
Jeg er både nysgjerrig, spent og redd...
Og nå vet jeg hva du tenker.
Hvorfor i helvete gjør jeg dette?
Som oftest føler jeg meg ung.
Men klokken tikker.
Ting som kan forkorte livet mitt...
...er allerede i gang.
Den gode nyheten er at jeg kan gjøre noe med det.
I løpet av det neste året
skal jeg ta seks ekstreme utfordringer.
-Kom igjen! -Presse meg selv til det ytterste.
For å finne ut
hemmeligheten til et sunnere og lengre liv.
EPISODE 1 STRESS-BEVIS
-Der er den! -Kom igjen.
-Der er den. -Den store, høye, tynne tingen der.
Og denne store, høye, tynne tingen skal bli utfordringen!
Den ser ikke noe mindre ut herfra!
Med kun tre dager til jeg skal gjøre denne sinnsyke utfordringen,
håper at jeg kan støtte meg på mine gode venner
Aaron Grist og Luke Zocchi, for moralsk støtte.
-Å se på den gjør meg kvalm. -Jeg ser den der
-oppe, den er det, alt er klart! -Ser ut som den er litt ustabil.
Ser tvilsom ut!
-Den er enorm! -Ja, kos deg.
Håper vinden løyer, men vanligvis øker den
utover dagen...
Når jeg tenker på det, lurer jeg på hvorfor jeg tok dem med.
Spesielt når planen for idag er
for Modupe å gi meg den første leksjonen i å takle stress.
INTERNASJONALT KONFERANSESENTER SYDNEY, AUSTRALIA
Dette er hva jeg vil du skal gjøre. Du må ta av deg skjorta.
-Wow! -Jepp.
Så hva vi gjør er at jeg tar på deg denne skjorta
fordi den lar meg måle dine fysiologiske responser.
Ser ut som en kjole. Miniskjørt, hva er det?
-Nei, det er en singlet og... -Ok.
...disse brukes av NASAs astronauter.
-Gjør de? -Så du må ta av deg skjorta!
Hjelp meg litt.
-Ok. -Ok.
Han har tatt armhevinger.
Han viser muskler. Han holder pusten.
Jeg viser ikke muskler!!
Den må sitte stramt nok så vi får målingene,
men kjennes det greit?
-Bare avslappende. -Ser ut som du viser deg frem.
Jeg vil også at du skal ta denne over hodet...
-Greit. -...og denne delen
skal være akkurat her.
Den skal måle blodtrykket ditt.
For å forberede Chris til å balansere på kranen,
vil jeg at han skal oppleve en stressende situasjon
ment for å hjelpe han til å forstå bedre
hvordan hjernen påvirker kroppen.
-Du ser blodtrykket ditt... -Blodtrykket?
...vi ser pustefrekvensen din, pulsen din her.
PULS 65 SPM
-Skjønner. -Akkurat nå
65 slag per minutt.
Så dette er det jeg bruker som utgangspunktet ditt
og sammenligner alt med det.
Jeg har sjekket pulsen til Chris når han er avslappet,
og jeg vil se hvordan den endrer seg
når han gjør noe som er stressende for ham.
-Det er... Jeg ser den hånden. -Ja?
Jeg vil at han skal oppleve
en virtual reality-versjon av balansegang på kranen.
Så alt jeg vil at du skal gjøre er å gå over den planken.
Kom igjen.
Wow! Sees.
-Det er langt opp, ikke sant? -Jepp.
VR-opplevelsen er fascinerende.
Wow.
En del av hjernen min er bevisst på at dette ikke er ekte.
Den andre delen skriker: "Dette er galskap! Hva gjør vi?
"Vi kommer til å dø!" Jeg føler det på meg.
Den samme nervøse energien jeg ville hatt hvis jeg faktisk sto på en bygning.
Pulsen hans var på 65 og nå er den definitivt på vei opp.
Hans pustefrekvens går opp, den var på 12 før.
Det er absolutt redsel.
Det føles ekstremt ustødig nå!
86 SPM PULS
Jeg kan ikke gjøre det!
Selv om det ikke er noe reell fare for Chris
oppfatter hjernen hans en trussel og det begynner å stresse han.
Det er den klassiske kjemp eller flukt- responsen.
Når hjernen min føler noe stressende, er det som en bryter blir skrudd på.
Nervene mine sender hele systemet i overdrive...
BINYRENE KORTISOL & ADRENALIN
...som utløser en flom av hormoner inn i blodet mitt.
Pusten min øker, hjertet mitt raser, jeg føler meg rar.
Når det er en fare, får jeg økt energi som hjelper meg til å kjempe eller løpe.
KJEMP ELLER LØP
Når det er over, blir stressnivået mitt skrudd av. Ingen fare skjedd.
Men når stresset ikke går bort
og et av disse hormonene, kortisol, fortsetter å flyte...
KORTISOL
...og kjemp eller flukt-kretsen vår ikke kan stoppe.
Over tid blir vi utbrent, noe som kan føre til høyt blodtrykk,
et dårlig immunsystem, og økt blodsukker.
Alt øker risikoen for dødelig sykdom.
Merkelig.
Hvordan økte pulsen min?
Det som er veldig interessant er at du...
du økte, det økte ved å gi deg energi
og mobiliserer deg til å gjøre det du må.
Problemet er hvis du har et økt nivå
gjennom dagen, det er da det blir
mindre sunt og mindre funksjonelt.
Det betyr at kroppen din ikke stenger ned,
slår av og hviler slik den trenger.
Det fikk meg til å tenke: "Det kommer til å suge når jeg virkelig gjør det."
Det er hva vi må jobbe med!
Zoc. Du må prøve!
Min venn Zoc liker ikke høyder...
-Kom igang. -Herregud.
...jeg så muligheten til å presse hans kjemp-eller-flukt helt ut.
Hva det...
Hjelpes.
Nei. Nei.
-Gå. Kom igjen. -Herregud. Jeg skjelver.
-Se på beina hans. -Gå.
-Jeg kan ikke. -Gjør det.
-Kom igjen, Zoc.
-Gå, gå. -Kom igjen.
Jeg kan ikke gjøre det.
Gå, gå. Bare ta tre, fire steg. Gå.
-Bra. -Gå, gå.
-Kom igjen, Zoochie. -Kom igjen, Zoc.
-Snakk til deg selv, det hjelper. -Jeg klarer det Luke.
Jeg er full ...
Det er så virkelig. Jeg trodde jeg skulle falle.
-Fatter ikke hvor ekte det er. -Hva mener du?
-Det er så... -Ok, jeg er ikke så redd som Zoc,
men for å være ærlig liker jeg ikke høyder,
og den VR-en fikk meg til å føle meg
litt mer skremt nå enn før med tanke på å balansere på kranen.
Men om Modupes trening kan hjelpe meg å kontrollere stresset mitt
og senke risikoen for sykdom, da er jeg klar for det
TO DAGER IGJEN TIL Å BALANSERE PÅ KRANEN
Jeg vil vise Chris at han kan bedre helsen
om han kan kontrollere stress ved å ta kontroll over hodet og kroppen.
Selv når han skal balansere på kranen kan han gjøre det rolig.
SVØMMESENTER SYDNEY OLYMPISKE PARK
For å forberede han til utfordringen, over de neste to dager
vil Chris jobbe med folk som forholder seg til ekstremt stress
til daglig.
Korrekt.
Jeg skal introdusere deg til to offiserer i Spesialstyrken.
-Harry og Justin. -Hei, Chris, hvordan går det?
-Bra, takk. -Hei, Chris.
Hei, Chris, velkommen til trening i motstandsdyktighet.
-Takk. -Du skal utfordres
på en drukningssikker øvelse
som er noe vi gjør i Spesialstyrken.
Det er lagd for å overbelaste deg med stress,
men jeg skal vise deg noe tips
-og verktøy for å hjelpe deg. -Ja.
Denne aktiviteten er gjort for å bygge opp mental tøffhet
for våre menn og kvinner i Spesialstyrken.
Gjennom øvelsen, vil føttene og hendene dine være bundet hele tiden.
Jeg kjenner stresset komme i situasjoner
jeg ikke er forberedt på.
Alle mulig dumme ting som går igjennom hodet mitt.
Jeg tenker hva om jeg virkelig drukner?
Når du er under vannet og får som helst følelse av blackout,
kommer du rett opp til overflaten og vi vil redde deg.
Om du strider imot noen av instruksjonene vi gir deg,
og du besvimer eller drukner, er det en feil.
-Er du klar? -Ja.
Klar for første oppgaven. Gå!
Målet er å sparke ifra bunnen 20 ganger,
som gir meg en brøkdel av et sekund for å få nok luft.
Finn en rytme! Pust! Hold rytmen!
Selvsagt vet jeg at jeg har nok oksygen,
og jeg vet de ikke vil la meg drukne.
Men jeg kjenner pulsen øker. Stressnivået øker.
Undervannssalto, når du er klar.
Jeg kjenner lungene begynner å brenne.
Det var en feil. Svøm to lengder.
Det er brutalt, og blir vanskeligere og vanskeligere.
Det var to feil.
Hvordan går det med han?
-Han er treg. -Ja.
Greit, du skal flyte!
Jeg klarer ikke engang å få hodet opp nok til å puste.
Det er da panikken starter.
Chris var ikke akkurat suksessfull, bortsett fra...
Ingenting, han feilet i alt.
Hvordan går det?
Det var slitsomt og det er så mye teknikk
tror jeg... og bare...
bare ikke komme i en situasjon
-hvor du får panikk? -Korrekt.
Ikke mange av oss blir utsatt for å drukne,
men vi finner oss selv ute på dypt vann.
Vi opplever situasjoner hvor vi ikke er forberedt
og vi sier til oss selv: "Jeg er en taper, jeg kan ikke gjøre det."
En ting er å bruke positiv selvsnakk.
Det handler om å tenke annerledes når man tenker negativt.
Korrekt.
Kan jeg virkelig gjøre det ved å tenke mer positivt på noe?
Hvordan kan jeg gjøre det annerledes? Hva vil jeg lære fra denne opplevelsen?
Positivt selvsnakk vil hjelpe Chris til å forstå at vår kjemp eller flukt-system
ikke bare hjelper omverdenen.
Våre egne tanker og følelser kan også påvirke dette.
STRESSBEVIS
Om jeg er under press og jeg tror jeg ikke klare det...
skrur hjernen min på panikk-knappen...
og forteller min kjemp eller flukt-krets til å endre gir
og forberede meg på det verste.
Forventer skade, arterier og årer strammes,
sender blod til mageregionen.
Og det er mindre sjanse for at jeg vil blød ihjel.
Problemet er med mindre blod som når muskler og hjerne,
begynner min mentale og fysiske styrke å svikte.
Bare ved å tenke positivt,
kan jeg snu den fysiske responsen.
Åpner blodårene mine igjen, kan jeg finne energien til å gå igjennom.
Jeg er fortsatt stresset, men det jobber ikke lenger mot meg.
Chris, vi skal tilbake i bassenget og prøve ut det å flyte igjen.
Avgårde med deg.
Ha kommer til å hate det!
Tilbake i vannet, kjenner jeg det samme presset komme.
Jeg gjør hva Modupe fortalte meg.
Jeg stenger ute alle negative tanker, og jeg sier til meg selv,
"Jeg kan gjøre det, jeg har nok oksygen. Jeg vil ikke drukne, jeg vil ikke drukne."
Kom igjen, kom igjen, kom igjen.
Og så kjenner jeg en følelse av ro.
Jeg fokuserer på rytme og jeg vet at jeg kan gjøre jobben.
-Det er bedre. -Ja.
Du kan komme inn i en fin rytme
-med bobbing. -Ja.
Jeg tror nøkkelen er at han slapper av,
-tenker igjennom... -Ja.
...han bruker de verktøyene du ga ham.
Jepp.
Den siste aktiviteten er maskehenting.
Kom igjen. Finn den.
Jeg føler meg mer positiv, trygg, sterkere i vannet.
Det er som at stresset ikke holder meg tilbake.
Jepp. Kom igjen.
-Ja! -Ta den med over hit.
Snu ryggen mot veggen.
-Greit. -Jepp, sånn ja. Klar? En, to, tre.
Greit.
Hvordan føltes det?
Det var... det var litt mer intens.
Du gjorde det mye bedre andre gangen da du fløt.
-Det er positivt selvsnakk. -Ja.
Så vi går fremover, lærer hvordan vi skal innlemme
noen av disse psykologiske verktøyene til hverdagslivet.
Selvom det er et manus, eller å filme noe.
Hva er noen negative ting som du tenkte?
Som at jeg ikke har forberedt meg nok
og jeg føler jeg ikke kan manus bra nok.
Tenker du på katastrofer noen ganger?
-Det pleide å være galskap. -Korrekt.
Det pleide å være slitsomt. Jeg kunne ikke snakke
og jeg tenkte: "Om jeg roter dette til, vil ikke filmen selge bra nok,
-den vil mislykkes." -Korrekt.
-Alt, skjønner? -Du vil alt skal være perfekt,
men det blir ikke slik.
Ingenting blir perfekt, så du kan endre til positivt selvsnakk
ved å si: "Jeg gjør det hele tiden, jeg kan begynne på nytt."
Ja, riktig.
Idag jobbet jeg med soldater i bassenget.
Mye bassengjobbing og det var utrolig utmattende og belastende,
spesielt på lungene.
Det er veldig interessant og utsette meg for stressende situasjoner
og bli komfortabel ukomfortable omgivelser,
og det er hva det er,
og forhåpentligvis tilpasse det til mitt daglige liv.
Det handler om perspektiv,
det er hva jeg absorberer gjennom denne opplevelsen.
Altfor ofte er vår kamp eller flukt i en konstant svingning
grunnet ting som ikke er viktige.
Øynene mine er såre fra alt klorvannet.
Men det er det minste problemet, ikke sant?
Jeg skal snart balansere på kanten av en bygning.
Kranutfordringen er ekstremt skremmende for Chris.
Men jeg vil han skal vite at disse teknikkene ikke bare vil
hjelpe han til å redusere at stress som ødelegger helsen hans.
De kan hjelpe oss til å yte vårt beste når vi er under enormt press.
Etter en ulykke i 2013,
endret Faith Dickey fullstending hvordan hun tenker på stress.
Jeg kjørte hjem for å besøke familien på ferie
og bilen min traff et område med svart is og jeg tror i det øyeblikket forsto jeg
at jeg var helt i fred med min potensielle død.
Etter den ulykken, innså jeg ved å gjøre stress til din venn,
lærer du måter å takle det på.
Jeg tror at om du unngår all risiko...
lærer du aldri hva du er i stand til.
Slapp av.
-Ser den ut som den er stram nok? -Den ser bra ut.
Siden ulykken har Faith slått
mange verdensrekorder i å gå på line.
En aktivitet som krever komplett kontroll over hodet og kroppen.
Det er lett for at hodet min fylles med redsel eller stress.
Det er et naturlig reaksjon å bli redd
når du er ekstremt høyt over bakken på en vaklende linje strukket over et tomrom.
Jeg har et arsenal av verktøy for å komme meg over en line høyt oppe.
Pust.
Noen ganger er alt jeg trenger en liten bit av positiv tenkning
så jeg kan ta ett steg.
Du klarer det.
Det kan høres som jeg roper til meg selv: "Kom igjen.
"Kom igjen. Kom igjen."
"Slapp av, dette klarer du."
Det er morsomt å se hvordan selvsnakk kan være så givende.
Om jeg er midt på en line høyt oppe og et sterkt vindkast kommer...
Kom igjen.
Jeg tar fra verktøykassen min en annen teknikk jeg kan bruke.
Noen kaller det segmentering.
Jeg prøver å ikke tenke på utfordringen foran meg.
Jeg deler det opp i mindre deler.
Jeg klarer bare å fokusere på et steg om gangen.
Pust.
En fot foran den andre.
Det ene trinnet kan drive meg frem hele veien.
Jeg går gjennom frykt.
Jeg prøver ikke å få det bort.
Det har fungert veldig bra på andre områder i livet mitt
når jeg er på jobbintervju, en hverdagslig stressende situasjon,
hvor jeg kan overføre hva jeg har lært ved å gå på line...
så ting som normalt stresset meg ut
påvirker meg ikke på samme måte lenger.
Når jeg tenker på det,
vet jeg at jeg ikke har for mye som stresser meg.
Familien min er sunne og glade, jeg har en jobb jeg er stolt av.
Men jeg kjenner fortsatt stress spiser meg opp.
For helsen min på sikt ønsker jeg å få kontroll på det.
Hva er noe som gir meg mye angst... og fremkaller stress
er når jeg prøver å gjøre for mye på en gang.
-Ja. -Når jeg har...
-Ja. -for mange prosjekter jeg jobber med
og for mange eposter og telefoner å svare.
Det blir litt overveldende.
Jeg tror det viktigste er å finne ut
hvorfor føler jeg at jeg må si ja til alt?
Ja. Da jeg begynte med film,
foreldrene mine hadde veldig lite penger da jeg vokste opp
-og... -Ja.
Snakket med faren min om
når han en dag betaler ned til banken.
-Han bare sa, du vet... -Ja.
-"Aldri, vi dør... -Ja.
om vi må betale ned."
Det plaget meg veldig fra ung alder.
Du vet.
Det tar på bare det å si,
jeg ønsker ikke det for dem, og ikke for familien min.
-Ja. -Og
for å være helt ærlig, jeg ble skuespiller for å gjøre foreldrene mine gjeldsfrie,
men jeg tenker fortsatt at alt vil bli borte.
-Alt vil bli borte... -Ja.
...og om jeg ikke sier ja til dette,
men så er det akkurat noe som skjer...
-Ja. -...bare baller på seg
-en ting etter den andre, og... -Ja.
Bare et spark i magen?
Chris blir overveldet når det blir for mye press.
Men jeg har en teknikk jeg kan vise han for å hjelpe med de intense følelsene.
Jeg skal sette han på en prøve i en treningssituasjon
hvor stress er på topp.
BRANN OG REDNING NSW NØDETAT AKADEMI
Idag skal du utsettes for...
en annen form for ekstremstress.
-Og... -Jeg tipper det har noe
-med brann å gjøre. -Det stemmer.
I går druknet jeg nesten og idag
kommer jeg til å bli brent opp.
Det er ikke stresseksponering, det er middelaldertortur.
Brann. Kom igjen.
Siden Zoc gjorde det så godt på VR-testen,
tenkte jeg han også kan få bruk for noen av Modupes tips.
BRANN + REDNING
I går tok vi selvsnakk, men det er ganger
når du er midt oppi det,
vi kjenner adrenalinrushet og pulsen øker.
En av de viktigste tingene er å puste.
Det er hva førstehjelpere gjør og det kalles bokspust.
-Pust, hold, pust ut, hold. -Ok.
Forestill deg fire sider av en boks.
Det du skal gjøre er
pust inn i fire sekunder, hold den i fire sekunder,
pust ut i fire sekunder, hold den i fire sekunder.
Det er prosessen. Fire sekunder for hver. Pust, hold, pust ut, hold.
Pust, en, to, tre, fire. Hold, en, to, tre, fire.
Dette er en ekstrem situasjon her, men du kan forestille deg hvordan
under alle omstendigheter i livet når pulsen øker,
-kan du bruke denne teknikken. -Pust.
-Pust. Pust gjennom det. -Skjønner.
Denne enkle pusteteknikken viser at stressignaler
kobler hjernen og kroppen ikke bare én vei,
kroppen kan også sende signaler tilbake.
Jo mer stresset jeg er, jo fortere puster jeg,
og jo fortere jeg puster, jo mer stresset blir jeg.
Det er en ond sirkel.
Men om jeg kan puste rolig og dypt, vil nervefibrene i brystet mitt
oppdage endringen i bevegelsen
og oversvømme hjernen min med signaler om å slappe av,
og dermed kortslutte mitt kjemp eller flukt-system.
Alt er koblet sammen i hele kroppen min.
Fra puls til stress hormoner til angst.
Dette er en simulering av en boligbrann.
Tara, Chris, dere er Lag 1.
For å hjelpe meg gjennom denne øvelsen,
har Modupe satt meg på lag med Tara Lowe.
Hun har seksten års erfaring som brannkonstabel.
Chris og jeg må finne hvor brannen er.
Så er det bare å ta nakkestroppen over her
og ta av lommelykten.
Selvsagt må vi få slukket brannen så fort som mulig,
men også redde eventuelt skadde som kan være i bygningen.
Det vil være overveldende for ham
fordi det er virkelig akutt plutselig stress.
Du må ta med tre ganske tunge dukker ut.
Jeg har rapporter som forteller meg nøyaktig hvor mye luft du har igjen.
og jeg vil du skal få alle ut
før du går tom for oksygen.
Så kontroller pusten din.
Jeg vil ikke du skal bruke all lufttilførselen din.
Til arbeid!
Med begrenset oksygen og tre kropper å finne
må jeg puste rolig og samtidig jobbe så fort jeg kan.
Ok. Lag 1 går inn nå.
Fremover.
Se døren i enden der, gå mot den.
-Finn brannen. -Jeg ser ikke døren.
Fortsett fremover.
Det er helt mørkt, det er veldig urovekkende.
Det er hardt arbeid, og jeg sliter med å få puste.
Stopp. Vi må ta en titt på innsiden, se hva som er der.
Klar? Gå.
Det er en brann.
Jeg prøver å huske alt jeg har lært.
Hva skal jeg gjøre, slå?
Ok, rett mot flammene.
Prøver å høre. Det er høy lyd, varmt og ukomfortabelt.
Jeg er utslitt. Lungene mine brenner,
jeg prøver å få inn nok oksygen.
Jeg vil du skal søke i hele området, Chris.
Du ser etter skadde, ok?
Ok.
Han puster veldig tungt. Og fort.
Herregud, det er så mye fortere enn da han startet.
Han peser.
Jeg har en skadet.
Å løfte den ekstra vekten gjør det enda vanskeligere å puste.
-Jeg ser én komme ut. Ok. -Vi vinner.
Der kommer én ut.
Hva er oksygenet ditt? Ett hundre, Du har ikke mye luft,
men vi har ikke fått klarsignal fra andre etasje ennå,
men vi må forsikre oss at det er klart.
-Kan du gjøre det for meg? -Ok.
Ja.
Jeg kan ikke se.
Jeg vet jeg puster for fort,
og jeg må roe ned om jeg skal gjennomsøke overetasjen.
Lag 1, få en rask oversikt.
Ser ingenting herifra. Det er bare en dør.
Lag 1, hvordan er oksygentilførselen?
Chris, hvor mye oksygen har du?
Vi er på 70 bar, over.
Mottatt, lag 1, du har 70.
Jeg vil dere skal komme ut fra bygningen.
Chris, vi må gå ut. Vi må ut nå, trekke oss.
Med lite oksygen, avbryter sjefen oppdraget.
La oss gå. Kom igjen, Chris.
I brannen, fungerte ikke bokspust i det hele tatt
fordi pusteteknikken som jeg brukte var
å få så mye oksygen jeg kunne.
Når du er på det verste...
er du kun i overlevelsesmodus.
Jeg føler meg helt ferdig og tom, skuffet over meg selv
at jeg lot stresset kontrollere meg i den situasjonen.
Jeg kan ikke forestille meg hvordan det hadde vært på ekte.
Jeg har sett mange brannmenn som kanskje har blitt skilt eller separert
fra sine partnere og når du ser på det,
er det en underliggende oppbygning av stress de ikke er klar over.
-Ok... -Det spilles ut i et gradvis sammenbrudd
om folks liv, og deres fysiske helse
og deres følelsesmessige og mentale helse.
Så jeg skal be alle lukke øynene deres.
En time etter treningen, er fortsatt Chris´ stressrespons høyt.
Jeg skal overvåke pustefrekvensen hans
i en mindful meditasjonsøkt.
15.3 PER MINUTT PUSTEFREKVENS
Brannmenn bruker vanligvis dette
for å reduserer stress over lang tid ved å fokusere på hva de sanser
og føler i øyeblikket.
Vær oppmerksom på alle cellene,
som beveger seg gjennom den fysiske kroppen fra topp til tå.
Selv om jeg kjenner til mindful meditasjon,
er det ikke lett å slappe av på kommando...
spesielt siden tankene min raser gjennom dagens opplevelse.
Jeg klarer å fokusere.
Og jeg føler meg mer fredfull.
Mindfulness meditasjon er en ekstrem kraftfull teknikk.
Ikke bare gjør den oss mindre stresset i øyeblikket,
om vi kan gjøre det jevnlig, kan det endre stressresponsen vår.
Nettverket i hjernen vår som starter kjemp eller flukt-kretsen vår
må være oversensitiv for å holde deg trygg.
Problemet er, all slags stress i hverdagen kan starte det.
Forskere tror at så lite som åtte uker med
jevnlig mindfulness meditering kan koble om koblinger
i viktige deler av hjernen...
som gjør av vi overreagerer mindre på ting som gjør oss stresset.
STRESSNIVÅ
Hvordan ser tallene min ut? Har de endret seg? Svingt?
Da du kom hit, var de høyere, og så var det en
merkbar nedgang og endring i hva jeg så da pustefrekvensen din
gikk til fire.
Selv i løpet av disse 15 minuttene ser vi en forskjell,
hva om du gjør det over tid så blir det en vane
som ikke bare vil hjelpe deg
til å bli en brannmann over lenger tid, men også leve lenger og sunnere.
Jeg kan se hvordan disse teknikkene vil hjelpe om jeg bruker dem
når jeg er stresset i mitt daglige liv.
Men å overstyre stressresponsen
når jeg er 900 fot oppe, og balansere over en smal kran.
Jeg vet ikke om jeg er klar for det.
DAGEN HAN SKAL BALANSERE PÅ KRANEN
Gå.
Føles som en UFC kjemper. Vi har ankommet.
Nervene er der så absolutt denne morgenen.
Jeg føler meg syk.
Om jeg ser rolig ut, er det kun spill for åpent galleri.
-Ja. -Du gjør ikke det.
Bena føles som gele...
men jeg prøver å holde fokus.
Herregud.
Se. Det er skummelt! Ikke tale om!
Når jeg kommer dit håper jeg at jeg klarer å balansere på kranen,
Jeg sier til meg selv at dette vil bli spennende.
Dette er spennende.
Istedenfor å si til meg selv hvor redd og vettskremt jeg er.
Ok.
Hvordan føler du deg?
Jeg har øyeblikk hvor hjernen min sier:
"Nei, hva i helvete gjør jeg?"
Og jeg må hente meg inn igjen, "Nei, jeg kan se meg selv
klare dette helt fint."
Men det er den andre stemmen som sier: "Nei, nei,
dette kommer ikke til å gå, du mislykkes,
du vil... " Jeg handler bare om
hva som styrer deg.
Det er tankegangen din om det stresset som dikterer om
utfallet er positivt eller ikke.
Jeg sov ikke godt sist natt.
Jeg føler meg rar, svimmel.
Jeg hadde et bildet av at kranen veltet, gikk gjennom vinduet
og jeg hang i den under.
Og kranen var i ferd med å velte og jeg måtte få av meg selen.
Det scenariet ville vært interessant, ikke sant?
Jeg er bekymret for at hodet til Chris ikke er på rett sted.
Han må erkjenne de negative tankene
og komme seg videre.
For den virkelig utfordringen idag er ikke bare å balansere over kranen...
men å gå rolig,
bruke teknikkene han har lært for å holde pulsen nede
og puste kontrollert.
Hvordan føler du deg? Er du nervøs?
Du spør meg det hele tiden så jeg begynner å føle det.
Tiden er inne og jeg går opp på taket.
Jeg kan føle pulsen øke.
Jeg fortsetter å minne meg på hvorfor jeg gjør dette.
Jeg vil ikke at stress skal styre livet mitt. Eller ødelegge helsen min.
-Ser dere. Det var gøy. -Lykke til der ute.
-Det var tretti morsomme år. -Du vil klare det.
-Elsker deg. -Jeg elsker deg.
Jeg vil snakke med deg der oppe også.
-nå og da. -Ja.
Du klarer det.
Sees den andre siden.
PULS 73 SPM
Det blåser her oppe.
PULS 79 SPM
Bena mine skjelver.
-Er du nervøs? -Jeg er nervøs.
Gå inn her og bare se utover. Når du disse?
Ja. Føttene mine kjennes utrolig tunge.
-Du ser bra ut der oppe. -Han har armene ut.
-Han er klar. -Ikke glem å puste!
Hva tenker du?
Ingenting. Prøver å nyte utsikten og bli komfortabel
i en veldig ukomfortabel situasjon.
Chris sine målinger er vel over utgangspunktet hans.
PULS 118 SPM
Jeg håper han kan holde pulsen under hundre slag per minutt.
Akkurat nå er det 118 og det øker raskt.
Jeg vet godt at hjernen min sier: "Hva gjør du?"
Det er...
jeg prøver å tenke mindre.
For øyeblikket, tenker jeg på alt som kan gå galt.
For øyeblikket...
jeg har ikke tenkt på det de siste dagene.
Men det er... Selv nå tenker hjernen min: "Wow, hva gjør jeg her oppe?"
Skjønner?
Jeg står her oppe og ser ned.
Det er langt ned. Vinden blåser.
Jeg tenker, jeg har vennene mine her for å støtte meg.
Jeg bruker bokspust.
Ett steg, bare ett steg, et steg, et steg.
Et steg, en fot, et øyeblikk, et pust.
Jeg trekker pusten dypt en gang til.
Jeg begynner å gå.
Føles som jeg ikke kan gå ordentlig.
Du puster veldig bra.
Dette er så mye bedre enn igår.
Bena mine er helt merkelige.
-Føles skikkelig ustødig nå. -Pass på.
-Herregud. -Ja.
Jeg prøver å si til meg selv: "Det går bra. Dette er hva jeg har trent for.
"Fortsett å pust. Vær rolig."
128 SPM PULS
Det blåser mer nå. Det er... det begynner å føles...Wow!
Wow!
Pulsen hans går litt ned.
Bra jobbet.
Jeg klarte det. Det er vakkert. Se hvor jeg er, se på utsikten.
Ta det inn. Dette er hva jeg har trent for.
Så kommer jeg på at jeg må gå hele veien tilbake!
Jeg vil se ned, men jeg vil ikke se ned.
Men jeg vil bare bli ferdig med det.
Hvorfor gjorde jeg det? Nei.
Jeg ser ned og... alt begynner å ...
jeg føler meg svimmel og et stort adrenalinrush.
Kort øyeblikk: "Jeg kan ikke gjøre det."
Jeg føler pulsen øke.
Er du ok?
Jeg prøver bare å få ned pulsen.
-Hvordan ser tallene ut? -Pulsen han er på 145.
-Det er dobbelt av hvilepulsen. -Ja.
Ja, det er ekkelt å se ned.
Chris hopp på helikopteret. Du klarer det!
Jeg vil fokusere på puste teknikken
og alle strategiene som hun har lært meg så jeg kan få lavere puls,
så jeg bare står her litt og ser ut.
Jeg prøver å fokusere og være i øyeblikket.
Mindfull og tilstede.
Og jeg blokkerer all tvil.
Jeg fortsetter å si til meg selv at det er ingen mulighet å ikke gjør det.
-Jeg tar mitt første steg. -Nå går han.
-Hva er pulsen hans? Lavere? -Ja, den er nede på 103.
Det var oppe på 145, så...
-Ja. -Han klarer det.
For hvert steg, føler jeg meg mer sikker.
Jeg vet at teknikken virker så jeg nyter opplevelsen.
Jeg føler at jeg har kontroll.
Pulsen din er nede til 90, 88, 87!
Den fortsetter å gå nede, så... Du bruker verktøyet!
-Han viser oss litt karate! -Han tøffer seg litt.
Selvsikker?
-Karate kid! -Ja.
-Det er ekstremt intenst. Wow. -Bra jobbet, Chris!
-Bra gjort! Stolt av deg. -Elsker det. Det var knall!
Var det vanskeligere enn med VR?
-Sinnsykt vanskeligere. -Er det?
-Det er sinnsykt. -Ja.
Den er rett her
-redselen. -Ja.
Hvilket stressnivå var det?
Hadde du satt meg i den situasjonen uten prat og trening
eller hva du har... tror jeg at jeg bare ville sagt:
"Nei, aldri i livet."
Denne opplevelsen handler ikke bare om ekstremt stressende øyeblikk som dette,
men om lenger levetid på sikt.
Det er en del av hvorfor jeg ville gjøre det.
Hvert steg hvor du fokuserer på å puste
lar deg leve lenger
fordi du ikke har den kroniske stressresponsen.
-Ja. -Du lar deg selv
gå tilbake til utgangspunktet på en naturlig måte, og når du gjør det
betyr det mindre risiko for hjerte- og karsykdommer,
og mindre risiko for ikke å bli frisk når du er syk.
Det er ikke bare dette øyeblikket, det handler om langsiktighet.
Så neste gang barna har et raserianfall på en restaurant
og folk filmer det,
prøver jeg å smile bare, og slappe av.
-Ja. -Det er ekte. Det blir ingen forestilling.
Hva jeg har lært fra denne opplevelsen er at...
det du forteller deg selv blir en realitet.
Hvis jeg sa til meg selv før jeg gikk ut
at jeg ikke ville klare det eller hva om jeg falt eller noe,
ville jeg nok ikke klart det, og jeg ville ikke gjort det.
Det sitter i hodet.
Du trenger ikke bli styrt av fryktelige følelser.
Har du en sele for Zoc?
Trenger en liten?
Skru av kamera.
-Ja. -Stopp.
FOR Å HOLDE STRESSNIVÅET UNDER KONTROLL, VIL CHRIS:
PRAKTISERE MINDFULNESS MEDITASJON TRE GANGER I UKEN
HUSKE BOKSPUST OM HAN FØLER SEG ANSPENT
OG NÅR HAN ER UNDER PRESS PRØVE POSITIVT SELVSNAKK
Ja!
ALLE ER VI FORSKJELLIGE. VENNLIGST VURDER MEDISINSKE RÅD
FØR DU GJØR LIVSSTILSENDRINGER. DET KAN PÅVIRKE HELSEN DIN.
Tekst: Cathrin Andersen