MODRÉ HORY, AUSTRÁLIE
Vysvětli mi to, abych to pochopil.
-Takže jsi byl sportovec. -Jo.
Ale pak se z tebe stal herec Chris.
Na střední jsem surfoval,
dělal jsem atletiku, hrál jsem fotbal, byl jsem obecně v dobré kondici.
Když jsem dostal roli Thora, měl jsem konkrétní úkol
vypadat jako kreslená postavička, jako komiksový hrdina.
Jasně.
Na své misi za dlouhověkostí už jsem zase na cestě,
spolu s vědcem Rossem Edgelym.
Než mi zase začne natáčení Thora, Ross chce,
abych se míň soustředil na to, jak moje svaly vypadají
a víc na to, jak mi můžou pomoct otupit zub času.
Rossi, co děláme? Kam jedeme?
Pro Chrise 2.0 se teď snažíme o to,
abys mohl vyzvat na souboj čas
a pár kol vyhrát.
Možná nevyhraješ celý souboj, ale pár kol ano.
To bude asi dost těžká práce. Co pro mě máš?
-Posuneme to o pár úrovní výš. -Jak jinak!
TĚLO NEZNÁ HRANIC S CHRISEM HEMSWORTHEM
Koukej na tohle.
Richarde!
Tohle lano má 30 metrů a visí z výšky 300 metrů
přímo nad kaňonem.
Navrhuju, že se na něj dole pověsíš a vyšplháš nahoru.
Bojím.
DÍL ČTVRTÝ SÍLA
Už jsi dělal něco podobného?
-Takhle dlouhý… -Myslíš viset z lanovky na laně…
-Jo. -…300 metrů nad zemí? Ne.
-Ne? -Kupodivu.
Nemám to v týdenním plánu.
Kolik času máme na přípravu?
-Kdy točíš Thora? -Myslím, že za pět měsíců.
-Rád bych to dal za tři… -Tři měsíce tréninku.
-Ale budu těžký. -Jak moc? Jak těžký?
Nevím. Těžší než jsem teď.
Bude to výhoda, nebo nevýhoda?
Nebo možná kombinace?
Jednoznačně nevýhoda, upřímně.
-Nevýhoda… -Jednoznačně.
Lidi tvé velikosti nešplhají po lanech visících z hory.
Nenech se mýlit. Bude to brutální.
Takže jak jsem se ocitl před 30metrovým lanem
visícím nad propastí?
Hrát v akčních rolích, jako je Thor, znamená, že trávím
už deset let udržováním superhrdinských svalů.
Ale před pár měsíci jsem se rozhodl zjistit,
jestli jsem na cestě ke zdravější budoucnosti.
-Ahoj Chrisi, rád tě vidím. -Já tebe taky.
Je tu odborník na dlouhověkost, doktor Peter Attia.
Chrisi, evidentně trávíš spoustu času
silovým tréninkem. Jaký druh cvičení děláš?
Za ty roky jsem trénoval na různé role.
A zejména u Thora je to o nabrání svalové hmoty.
Jeden den dělám ramena, další paže. Záda, hrudník, nohy.
Rozumím. Dobře.
V pořádku?
Zjevně je ve skvělé kondici.
Většina z nás by dala cokoli, aby vypadala jako Chris.
Ale vždycky je co zlepšovat.
V lidském těle je víc než 600 svalů.
A když tady chceme být dlouho, musíme je využívat
co nejvíc to jde.
Když jsem posuzoval Chrisovu svalovou sílu a efektivitu, jeho ohebnost
a mrštnost, zjistil jsem, že by mohl pracovat s širší škálou těchto svalů.
Končíme. Dva… jedna, konec. Hotovo.
A že by mohl zlepšit svoji výdrž.
Chrisi, dobrá zpráva je, že obecně jsou tvoje výsledky fantastické.
Ale ukázalo se, že v několika velmi důležitých aspektech
tvoje výsledky neodpovídaly člověku, který se chystá
být nejlepší, nejsilnější devadesátník všech dob.
Cítím se jak při předávání vysvědčení na střední…
Co teda musím udělat, abych tahle čísla vylepšil?
Hodně z toho se dá změnit.
Když se zaměříme na víc svalových skupin
a na zlepšení tvé vytrvalosti,
pomůže ti to žít déle a lépe.
Dobře. Tak…
jdeme na to.
DOKTOR PETER ATTIA LÉKAŘ
Geniálnost Rossovy výzvy je dvojnásobná.
Trénink na tenhle šplh
posune Chrisovu superhrdinskou sílu ještě dál.
A vyšle ho směrem k delšímu, zdravějšímu životu.
Ale očekávám, že začátek bude pro Chrise docela boj.
Aby mě proměnil ve šplhající stroj, seznámil mě Ross
s nejlepšími v oboru.
Uznávaní akrobaté, Alex Frith a Moira Campbellová,
učí vzdušné triky lidi od divadla i filmu.
Tak, stoupni si mi na ruku a druhou nohu dej sem.
Zaber nohama. To je ono.
To je ono, nahoru a zaber nohama, zatlač.
Musím si dát nohu…
-Dostat mě nahoru po tomhle laně… -Ne…
…bude asi jejich zatím nejtěžší úkol.
Přitáhni se rukama. A teď posuň ruce nahoru.
To je ono. A zaber.
Dobrý. Pojď nahoru.
Jo, přitáhni se. Uvolnit.
Moje ruce jsou…
Svaly volají: „Počkej!“
Je to jako…
Jo, je to divný…
Jsou to divný svaly.
Není to: „Fajn, přitáhnu se.“
-Ne. -…těmihle svaly.
Tyhle jsem dřív nepoužíval.
Je to vážně těžké.
Shyby můžu dělat celý den, ale tohle šplhání…
Když to lano pevně sevřu, umírají mi z toho ruce.
A zaber.
Vlastně se začínám trochu bát.
Výzva je daná a já mám potíže
vyškrabat se pár metrů nahoru. A když to dám, bolí to jako čert.
Zničeno nic je Chris zase začátečník a to je těžké přijmout.
Ale musí mi věřit, že za to všechna ta bolest stojí.
Protože šplh po laně mu přinese velké výhody,
které mu udrží zdraví až do pozdního věku.
Svaly toho dělají mnohem víc, než že nás jen udržují v pohybu.
Hluboko uvnitř je každé vlákno nacpané maličkými elektrárnami,
které pomáhají zastavit fyzický úpadek.
S každým zatnutím uvolňují chemické látky,
které bojují proti různým nemocem.
Jako celek jsou svaly nepostradatelný orgán
v našem boji proti stárnutí. A to je podstata tohoto šplhu.
Abych se dostal nahoru, budu potřebovat nejen velké svaly,
ale všechny svaly co mám.
10 TÝDNŮ DO ŠPLHU PO LANĚ
BYRON BAY, AUSTRÁLIE
Aby vylepšil moje šance
a taky moje vyhlídky na stáří, Ross chce rozšířit škálu mých cvičení.
Zapřáhni mě.
To jsem rád, že jsme si na to vybrali příjemné počasí.
Teď je tak 45 stupňů.
Ross zavedl pár zajímavých nových cvičení.
Skvěle.
To je ono!
Jo! Dobře, chlape.
Dobře. To je ono. Najdi si efektivní pohyb.
Menší kroky, až to bude těžší.
Udržuj si rychlost.
Pojď, pojď, pojď.
Dobře!
Jeho metody možná vypadají neobvykle, ale umožnily mu
dostat se na hranice toho, co tělo dokáže.
Zvládl celý maraton zapřáhnutý do auta,
pětiměsíční plavání v moři a triatlon se stromem na zádech.
Ve 24hodinové výzvě vyšplhal po laně dohromady 8840 metrů.
To je tolik co Everest.
A já jsem tohoto člověka pozval, aby na mě byl tak tvrdý jako sám na sebe.
Pojď sem!
-Paráda! -Pojď sem!
Pojď! Dýchej. Pojď!
Dobrý! Tak.
Aby se Chrisovi podařilo po tom laně vylézt, všechno se musí spojit.
Jdeme na to.
Síla sevření, bicepsy, nohy, ramena a záda.
Bude potřebovat pohyblivost, pružnost a výdrž.
Dobrý. Pojď!
Plán je přestat se soustředit na postupy z posilovny
zaměřující se na konkrétní oblasti
a začít dělat cvičení, která otestují širší škálu svalů.
Můžu tam vyšplhat, tati? Můžu vyšplhat?
Pane bože!
Ale na tenhle druh všestranné síly jsme přesně stavění.
-Úžasný. -Do toho, Tristane.
-Až do konce, Tristane, pojď! -Nový světový rekord!
Lidské tělo je skvěle přizpůsobené na život plný pohybu.
To bylo velký!
A někde je to jediný způsob, jak přežít.
SIERRA TARAHUMARA, MEXIKO
Lidé, kteří platí za cvičení v posilovně…
Myslím, že jsou to blázni.
Opatrně! Neházej to jen tak.
Pracujeme každý den.
Je to těžká práce.
Takhle my posilujeme.
Catalina Motochiová žije se svými dětmi, Jimenou a Sofi, a svou matkou, Angelinou.
Pochází z původního amerického kmene Rarámuri.
Při každodenní těžké práci používají všechny svaly.
Mami, ulomila se sekera!
Ross by byl v nebi.
Chyť ji!
Dobytek se nahání pěšky a nejbližší město je vzdálené den chůze.
Ale proč vyplýtvat celý den, když můžete běžet?
Říkají nám Rarámuri.
To znamená lidé, kteří běží.
Když běžím v horách,
mám pocit, že zvládnu cokoliv.
Díky svému životnímu stylu jsou Rarámuri neuvěřitelně vytrvalí.
Běh je v jejich kultuře hluboce zakořeněný
a všechny generace se scházejí na rituálních závodech,
které někdy trvají celé dny.
Co se stalo?
Skoro jsme je předběhly.
Studie ukázaly, že prarodiče Rarámuri mají stejný krevní tlak
nejen jako jejich děti, ale jako jejich vnoučata.
Pokud tohle ve stáří zvládnu, budu šťastný muž.
8 TÝDNŮ DO ŠPLHU PO LANĚ
Fajn, natáhni tady ten konec…
-Jo, protáhneme to tady. -Dobře.
Abychom urychlili trénink,
Alex s Moirou mi natáhnou lano doma.
To jsem to teda sebral.
Můj kamarád a dlouholetý trenér Luke Zocchi nám taky přišel pomoct.
Přípravy.
-Tak jo. Tak to zkusíme. -Dobře.
Používáme kladku, abych si mohl dobírat lano.
Vyšplhám nahoru… lano sjede dolů.
Můj osobní vertikální trenažér.
Ruce už mám hotové.
-Jsi hotovej? -Jo.
To bylo tak… deset metrů.
Tak… ještě jednou.
Tak jo.
-Super. -Je to mučení.
Procvičuju všechny ty svaly pořád dokola.
A jsem už úplně vyřízený.
Čtyři z deseti. Znovu.
Musím zlepšit svoji vytrvalost.
Ross vytáhnul ze svého kouzelnického klobouku další tréninkový trik.
Takže, co děláme tady? Nevidím žádná lana.
Přesně tak, žádná lana.
Vypadají ladně, že? Jako dobře namazaný stroj.
Podobně jako u šplhu po laně, ve veslování se protíná síla,
rychlost, ale taky čistá vytrvalost.
Tady leží dnešní zlepšení.
Umím o tom pěkně mluvit, ale po pravdě, neumím veslovat.
Takže tu je odbornice, olympijská medailistka Rowena Meredithová.
Jaká je procentuální pravděpodobnost, že se namočíme?
Čtyřicet procent. A to přinejlepším.
Rossi, ty si asi sedni první…
Pane bože.
Ne, ne, dej nohu na dno lodě.
Dobrý.
Šlápni do lodě, uděláš dřep na jedné noze a dosedneš.
Určitě jsem byl mnohem ladnější.
A jedem.
Tak na viděnou.
A zabereme!
-Jo, počkej! -Překlápíme se!
Nepouštějte vesla!
Jo, mám to, mám to.
Zachraňte nás! Zachraňte nás!
Rossi, zvedni ruce a nech vesla na plocho ve vodě.
Jo, jedeme.
Jo, perfektní, to je ono.
Aha, takhle to stabilizuju.
Jo. Přesně.
Chrisi, ty používej víc nohy a míň ruce.
-Dobře. -A uvidíte, jak to půjde.
Pohyb musí být plynulý, vesla ven.
Vytáhněte je vepředu. Zaberte nohama. To je ono.
Ty nemáš úplně kladný vztah k vytrvalosti,
můžu to tak říct?
Ne, nemám moc velkou zásobu paliva.
Vždycky jsem měl radši sprinty než dlouhé tratě.
Dobře.
Když jsme ho testovali,
ve výsledcích byla jasně vidět Chrisova nechuť k vytrvalostnímu tréninku.
Statistiky ukázaly nedostatky ve výkonu
klíčových složek pro náš boj se stárnutím: mitochondrií.
Naše svaly jsou domovem bilionů těchto mitochondrií.
Jako maličké elektrárny vyrábějí energii, kterou naše těla potřebují,
aby hladce fungovala.
Jak stárneme, naše mitochondrie začínají selhávat
a hroutit se a tím zrychlují proces stárnutí.
Ale cvičení, a obzvlášť vytrvalostní trénink,
naše svaly stimuluje, aby zničené mitochondrie renovovaly
nebo dokonce postavily nové a doplnily tak naši úroveň energie
a odsunuly stárnutí.
K té červené bójce je to posledních sto metrů.
Můžete veslovat, jezdit na kole, běhat, cokoli.
Klíčové pro tento typ cvičení na oživení mitochondrií
je zabrat co nejvíc, aniž byste se příliš zadýchali.
Jen dvě hodiny týdně můžou přidat vašemu životu roky.
Tak co, Roweno, zlomili jsme nějaký rekord?
Myslím, že jsme k tomu měli blízko.
Už jen dotáhnout pár věcí
-před olympiádou v Paříži. -Jo.
-Jak jste to viděli vy? -Já měl spíš manažerskou roli.
Jo, to muselo být dost pohodlný.
My dva asi nejsme úplně týmoví hráči. Dobří kamarádi, ale…
Ne. Kdybychom ztroskotali na moři, schválně,
kdo by koho snědl první.
Tento druh cvičení mi oživí mitochondrie a zlepší vytrvalost.
Ale můžu dělat ještě víc.
SURREY, SPOJENÉ KRÁLOVSTVÍ
Ach, Junie!
Tyhle jsem roky neviděl. No teda!
Profesor Norman Lazarus má za sebou dlouhou kariéru v lékařství.
Ve volném čase si se svou ženou June užívali radostí života.
-To je Orient Express. -No teda!
To je Orient Express.
Když nám bylo kolem padesáti, s Normanem jsme strašně rádi jedli.
Úžasné.
A on prostě kynul a kynul.
Kdo je tady ten cvalda?
Tehdy jsem se rozhodl, že je na čase zhubnout a cvičit.
Vyklízeli jsme garáž
a já jsem narazil na synovo kolo.
Nasedl jsem a objel jsem blok.
A výsledek… Byl jsem vyřízený.
Musel jsem si lehnout a popadnout dech.
Postupně jsem začal jezdit delší trasy,
až jsem jednoho dne ujel 200 kilometrů.
Začal jsem si říkat: „Co takhle navýšit vzdálenost?“
Čtyři sta kilometrů. Šest set kilometrů.
Čtrnáct set kilometrů.
Ve věku, kdy většina lidí začíná brzdit,
já jsem se začal hecovat.
Překročil 60 a pak 70 let,
a Normanovi se stále šlapalo lehce.
Ale vědec v něm si všimnul něčeho jiného.
Choroby stáří se neobjevovaly
ani u mě, ani u mých cyklistických přátel.
Říkal jsem si: „Proč? Co na nás je?
„Jsme úplně průměrní lidé.“ Nic zvláštního na nás nebylo.
Spolu s Londýnskou univerzitou Norman zorganizoval studii,
ve které figurovali jako pokusní králíci.
Schopnost bojovat s infekcemi se většinou s věkem snižuje.
Ale výsledky ukázaly, že Normanova skupina
měla imunitní systém dvacetiletých lidí.
Neuvěřitelný objev.
A důkaz, že naše svaly toho řídí mnohem víc než jen pohyb.
Hluboko v našich svalových vláknech nám mitochondrie dodávají energii.
Ale svaly mají v rukávu ještě další eso.
Když se zatnou, uvolní signální molekuly
zvané myokiny, které cestují po celém těle
a spouští celou řadu přínosů.
Zabraňují nárůstu nechtěného tuku, potlačují některé rakoviny
a, jak potvrdila Normanova průlomová studie,
stimulují imunitní systém, aby fungoval lépe a delší dobu.
Stárnu, to je jasné.
Ale ježdění na kole miluju.
A cvičení mi dovoluje žít naplňující život
bez léků, tak dlouho, jak to bude možné.
Naplní vás to hrdostí.
Jsem na něho pyšná.
Proto, že jsou svaly schopné komunikovat se zbytkem těla,
jejich pravidelné zapojení snižuje riziko chorob
spojených s věkem.
Nepřestaneme se hýbat, protože zestárneme.
Zestárneme, protože se přestaneme hýbat.
4 TÝDNY DO ŠPLHU PO LANĚ
Kromě šplhu po laně taky nabírám energii na Thora.
Trocha rýže.
Cílem je nabrat do příštího filmu asi 18 kilo svalové hmoty.
Buvolí.
Jo, tohle všechno je pro mě.
Ale tahle váha navíc působí velký problém.
Tak, jsi tady…
A teď vyšplhej, co nejvýš to půjde.
Pěkně.
Dívej, jak se potí.
Tahá po tom laně tak 200 kilo.
Thora moc nevidíte šplhat po laně, že?
Tak teď víte proč.
Potřebuješ mít míň svalů. Měl bys zhubnout.
Je to jednodušší.
Paráda. I s nulovým tréninkem vyletí moje drobná žena po laně nahoru jako nic.
Dívej.
-Možná by to měla vyšplhat Elsa. -Jo, půjde tam místo mě.
A ještě jedna věc je proti mně.
Tak jo.
Dýchej.
Konec lana mi visí pod nohama. A jak šplhám…
To je ono.
…tak se ten konec prodlužuje a těžkne.
Jeden z důležitých faktorů bude váha konce lana.
A vědomí toho, že až budeš šplhat naostro,
-ten konec bude… -Jo.
…viset pod tebou, takže každé přitažení…
Jak polezu výš, budu tu váhu tahat.
Přesně. Zkus si to, tu tíhu.
-Ach jo. -Jo, je to znát.
Problém je, že v tělocvičně ten konec nikdy nevisí volně.
Bylo by dobrý cvičit na 30metrovým laně,
je to docela problém, tady si ani jednou…
nevyzkoušíme, jaký to bude tam.
Chris by měl být se svými přáními opatrný.
Jak se 30metrový šplh rychle přibližuje,
taky chci vědět, jestli zvládne váhu konce lana
a jak vysoko vlastně vyleze.
Takže vytáhneme asi 25 metrů lana přímo na příjezdové cestě,
a uvidíme.
Jsem nervózní. Nervózní.
Rovnou to vzdej, Rossi.
Rossi, viděl jsem ten jeřáb. Jsem nervózní.
Je hrozně vysoký. Co si to dává? Dává si kávu.
-Je ještě horká. -Horký.
Jo? Ale tohle vypadá dobře. Uděláš mi taky?
Můžu, Rossi? Jo?
-Můžeš. -Jo? Una, dos…
Málem to na mě spadlo.
Dobře, udělej mi palačinku. Jedu.
Zatím ahoj.
Když se na to lano podívám…
je mnohem delší a vyšší, než jsem si představoval.
Nemám rád výšky. Nevím,
jestli je teď dobrá chvíle to říct.
Pozdě.
Mám jistící lano, které mě zachytí, kdybych padal, ale šplhat mi nepomůže.
Tak jo.
Pěkně, chlape.
Začnu šplhat
a ze začátku se cítím dobře, trocha sebedůvěry.
Šplhej chytře, ne jen silou.
A pak mě najednou začnou pálit nohy.
Cítím, jak nastupuje kyselina mléčná a únava.
Nespěchej.
Teď už to dost bolí.
Používej nohy.
Zatlač, zatlač.
A já si říkám: „To nemám šanci vylézt.“
Tak jo, jdeme dolů.
Mám toho prostě plný kecky.
Ty jo, to lano… Když zvedám nohu
a zároveň to lano, je to hrozně těžký.
Jsem přesvědčený, že dokážu vyšplhat 30 metrů až k lanovce?
Ani ne. Asi bych měl radši pokračovat.
1 TÝDEN DO ŠPLHU PO LANĚ
Takže jsi šplhal?
Jo. Šplhal jsem po laně, má čtyři nebo pět metrů.
A pak jsem se pustil, dopadl na žíněnku a vyvrtnul jsem si kotník.
Cítil a slyšel jsem lupnutí.
A pořádně to zabolelo.
Kde jsi to cítil?
Celý… Celý kotník, tahle strana.
Máš to celé nateklé.
-Tohle není tvůj kotník, jasně. -Jo.
-Takhle normálně nevypadá. -Ne. Určitě?
Teď jsi to zmáčknul dobře.
Dost mě to znepokojuje, protože
touhle nohou se vždycky zapírám a zvedám se na ní, takže…
Kdybych se rozhodl to udělat bez nohou, možná, to bychom si možná
mohli trochu přisadit.
Ale nevím, to asi nepůjde.
Je mi Chrise hrozně líto.
S přetrhanými vazy v kotníku prostě šplhat nejde.
Takže se šplhem musí počkat teprve až dotočí Thora.
A kvůli té velké váze navíc bude ještě těžší to vyšplhat.
Za ty roky jsem měl nějaká zranění a vždycky je to pro mě těžké.
Miluju pohyb a mám spoustu energie,
musím mít co dělat.
Když mi řeknou, že mám sedět a nedělat nic…
Je to pro mě náročné.
Je těžké se vyhnout zraněním.
A jak stárneme, obvykle jich přichází víc.
Ale je možné vybudovat si odolnější tělo a oddálit příchod chatrného zdraví
a snížit riziko zranění.
Nikdy není pozdě začít.
Raz, vypadáte dobře. Dva, tři, čtyři…
Ach bože.
Strašně ráda jsem venku a cvičím. Moc si to užívám.
Raz, dva,
tři, čtyři. Jak se cítíme?
-Skvěle! -Paráda.
Pak si říkám: „Je to marný.
„Koukni se na sebe, holka!
„Je ti 85 let a máš na sobě tyhle elasťáky!"
-Hrozně mě to baví. -Uděláme jich 25.
Cítíte se tak dobře.
Když byla mladá, Ernestine Shepherdová se o cvičení vůbec nezajímala.
Ale když jí bylo asi 55, její sestra, Velvet, ji dotáhla do posilovny.
Chtěla se stát kulturistkou.
Posilovna mi naháněla hrůzu.
Zvedali tam činky a skákali panáky.
Já neuměla skákat panáky.
Opravdu se mi do toho nechtělo…
ale chtěla jsem jí udělat radost.
Sestry trénovaly spolu. Ale potom Velvet onemocněla.
Měla mozkové aneurysma. V nemocnici říkala:
„Chci, abys mi slíbila, že dotáhneš to, co jsme začaly.“
Velvet zemřela.
A já jsem už tehdy a tam věděla…
že sen své sestry splním.
Ernestine teď měla poslání.
A to ji přivedlo k někdejšímu Mr. Universe, Yohnniemu Shambourgerovi.
Tak jo, jdeme na to.
-Čtyři. Jde vám to. -Dobře.
-Pane bože. Opravdu mě trénoval. -Pojďte.
-Zaberte. -Mám to.
Zaberte.
Říkala jsem: „Nevidíte, že jsem stará?“
-Makejte, makejte. -Dobře, makám.
Říkal: „Vy nejste stará. Zvládnete to.“
V každém člověku je sportovec.
Teď pomalu. Pomalu nahoru.
Když po tom toužíte…
Tři, dva, jedna, hotovo. Položte to.
Zapálila se pro to.
Velký potlesk pro tuto mladou dámu. Narodila se v roce 1936.
Po sedmdesátce začala Ernestine soutěžit v kulturistice.
Vyšla jsem na to pódium, začala hrát hudba.
A všichni tleskali. Byla jsem v nebi.
Vyhrála. Věřili byste tomu?
A vyhrávala dál.
Bylo to úžasný. Byla jsem radostí bez sebe.
Plakala jsem. A říkala: „Velvet, tohle je pro tebe.“
Ale to byl jen začátek. Po velkém pokroku v kardio tréninku
Ernestine dokončila devět maratonů.
Teď se věnuje rovnováze a pohyblivosti
a dokonce vede vlastní lekce.
Cítíte protažení na zadní straně stehen?
Je inspirací pro každého. A může sloužit jako návod.
Ukazuje nám, jak bychom mohli vypadat,
kdybychom nepřestali cvičit.
Vypadáte dobře! A teď ke mně.
Stáří s sebou často nese ztrátu svalů a větší riziko pádů.
Díky různorodým každodenním cvičením
přetáčí Ernestine a její přátelé tento poměr ve svůj prospěch.
Přesně to chci vidět. Podívejte na moje děvčata.
Když necháte auto dlouho stát a nejezdíte, začne rezivět.
Posaďte se, pěkně zpříma.
Díky Ernestine jsem si uvědomila, že být senior
ještě neznamená, že nemůžu být fit.
To jak vypadá a jak se pohybuje… Já chci být taky taková.
Věk není nic jiného než číslo.
Když lidem řeknu, že mi je 85, říkají mi:
„Ne! Řekli bychom vám tak 65.“
Dobrá práce, dámy!
Usměju se, ale pro sebe si říkám: „Proč nemohli říct 50?“
Pokud mám ten šplh někdy zvládnout, nemůžu teď přestat trénovat.
Tři, dva, jedna, nahoru!
No tak!
Dobrý.
Zatímco se můj kotník zotavuje, snažím se dodržet Rossův plán.
Dva, tři, čtyři.
Jo!
Udržovat si všechny ty nové svaly a dál zlepšovat svoji výdrž.
Jedna. Dva, tři a nahoru. Dobrý.
Skvělý. Dívejte! Síla, technika.
Dej si to na stehno.
Ale než se utkám s tím lanem,
zbývá překonat ještě jednu obrovskou překážku.
NATÁČENÍ THORA SYDNEY
Je 10:30. Chris měl svoje první jídlo v 8:30. Teď si jde pro jídlo číslo dvě.
To je jedno jídlo. Druhé jídlo z deseti.
A jeden velký tip: musí mít pálivou omáčku.
Tohle je běžná praxe před samotným natáčením.
Vysoká frekvence opakování, hodně různých cvičení.
Momentálně vychyluju jazýček vah někam nad sto kilo.
Jen to udržet je práce na celý úvazek.
Ale při šplhu mě tahle váha navíc potáhne dolů.
V téhle formě musím zůstat až do konce filmu,
ale pak se pokusím trochu shodit
na to šplhání na laně.
Protože čím těžší teď jsem,
tím víc toho pak budu tahat.
Takže teď pracuju na vytrvalosti a rychlosti
a trošku uberu na silovém tréninku.
DEN ŠPLHU
Rossův trénink byl o vybudování těla, které zůstane silné,
zdravé a pohyblivé na dlouhou dobu.
Výzva se šplhem je test toho, jak dobře jsem tyto základy položil.
-No nazdar. -Ty jo.
Cítím z tebe obavy. Co tě…
Ne, jsem v pohodě. Jen se ladím na vlnu.
Potkalo nás pár zádrhelů a zranění.
A teď jsme tady, konečně se o to jdeme pokusit.
Vypadá vyšší, než si pamatuju.
Až doteď jsme trénovali v tělocvičně nebo i na jeřábu
postaveném u něj doma, což je fajn, ale je to trénink.
Teď jsme mimo tohle chráněné prostředí
a najednou máme proměnné: vítr, výšku i adrenalin.
Trénink je u konce. Tohle je naostro.
Teď utáhnu pás.
Jsme připravení vyrazit na naši pozici.
Měla by to být stejná velikost jako minule.
Ustupte, otvírají se dveře. Lano jde ven.
Jejda, nedívat se tam.
Úplně mě to… praští.
Všechny ty hlásky pochybností, které jsem se snažil ignorovat,
jsou čím dál hlasitější.
Dívám se dolů a říkám si: „Tohle bych ani já nechtěl dělat.“
Ale Chris u mě nesmí vidět ani stín pochybností.
Ne, ne, ne.
Rozjeď to, rozjeď to.
Dobrý. Tak já můžu.
Můžeme?
Spouští mě dolů.
Zdá se to mnohem delší než 30 metrů.
Nechci se dívat nahoru, přijde mi,
že je to mnohem dál, než co jsem kdy vylezl.
Už se skoro dotýká a teď pomalu vystrkuje nohu.
Když tady budu dlouho, spotřebuju energii.
Tak jdu prostě na to.
Jak jsme čekali, vyrazí jako střela.
Dobrá technika. Skvělý. Jo, jo, jo.
S každým přitažením ubírá obrovské kusy lana.
Ale čím výš lezu, pokaždé, když zvedám lano nohou,
cítím na noze celou jeho váhu.
Je to čím dál těžší.
Začíná na mě doléhat únava. Pálí mě nohy, ruce.
Všechno mi hoří.
Tak se přitáhnu a… uvelebím se
jako malý koala a trochu si oddechnu.
Nadechnu se.
Chrisi, nemůžeš se zastavit! Nezastavuj! Pojď, pojď.
Zastavit je to nejhorší, co může udělat.
Má pocit, že odpočívá, ale není to tak.
Vkrádá se únava.
A nakonec bojuje i s gravitací.
Energie dochází.
A v tuhle chvíli si říkám:
„Tohle nedáš.“
-Ale pak slyším Rosse. -Chrisi, pokračuj!
Teď to dokončíme!
To pro mě byla opravdová vzpruha.
A tak zatnu zuby a prostě začnu šplhat.
Pojď, pojď!
Paráda! Paráda. To máš, máš to.
Jo! Skvělý! Jo, jo, jo!
Dobrý, dobrý. Jo, jo, jo.
Ještě tři. Pojď ještě tři.
No tak. Pojď, pojď.
Skvělý, chlape! Pojď. Nahoru. Jo, jo.
Ještě dvě. Pojď, pojď.
Ještě, ještě, ještě.
Dokonči to! Jo!
Jsi absolutní…
Dal jsem to! A je to skvělej pocit!
-To bylo úžasný. -Bylo to namáhavý.
Upřímně, myslím jen na to, jak moc mě bolí ruce.
A že nemůžu dýchat. V nohách mi tepe.
A nemůžu mluvit.
-Parádní. -Fuj.
Použils všechno, co jsme cvičili.
Ale bylo to jen kardio,
všechny dílky skládanky se musely spojit.
Myslel jsem si,
že vím všechno o zdraví a trénování
a silovém tréninku, a tak dál. Ale je fantastické,
jak mi otevřeli dveře a…
zjistil jsem, že existuje mnohem víc vědomostí.
-Bylo to těžký. -Myslím, že osmdesátiletý
Chris Hemsworth bude jednou moc pyšný.
Osmatřicetiletý
Chris Hemsworth je docela… pyšný už teď.
Opravdová síla není jen o tom, kolik uzvednu v posilovně.
Je to taky o tom zůstat pohyblivý a bez zranění.
Posiluje mitochondrie a udržuje můj imunitní systém mladý.
Takže budu dál posilovat celé tělo, budovat sílu
a výdrž ve všech svalech.
A odsouvat čas.
-Jo. Jo! -Jo!
-Paráda! -Vůbec jsem nepochyboval!
-Vůbec jsem nepochyboval. -Úžasný.
A možná, až mi bude 90,
ukážu vnoučatům pár triků s lanem.
V pohodě. Já můžu.
ABY ZE SVÝCH SVALŮ DOSTAL MAXIMUM, CHRIS PLÁNUJE:
VYTRVALOSTNÍ TRÉNINK DVĚ HODINY TÝDNĚ
DALŠÍ ŠPLH PRO POSÍLENÍ ŠIRŠÍ ŠKÁLY SVALŮ
Pojď.
Ještě jednou.
KAŽDODENNÍ CVIČENÍ MIMO POSILOVNU
KAŽDÝ JSME JINÝ.
NEŽ ZAČNETE MĚNIT ŽIVOTNÍ STYL, ZVAŽTE NÁVŠTĚVU LÉKAŘE
Překlad titulků: Jana Tomášková