-Var föddes du? -I Kingsley Falls, utanför Quebeq City.
-Datum? -7 mars 1983.
Mina föräldrar heter Greg och Lana.
-Vad är adressen till ditt barndomshem? -231 Evergreen Lane, Quebec City, Quebeq.
-G0A1B0. -Bra jobbat.
-Din tur, Andrew. Le inte. -Förlåt, det ska jag inte.
-Var föddes du och när? -Kinburn, Ottawa, 7 juni 1981.
-Kinburns postnummer? -K0H2H0.
-Dina föräldrars namn? -Bill och Elodie Girard.
Din mammas flicknamn?
Rambert... Nej, Rainer!
Hur gick det idag, Gabe, din slappkuk? Drog du fram nåt ur busken?
Skit också. Vem tar radion ikväll?
Visst...jag tar den.
Det är nog dags att lägga oss. David, lycka till med kvällsuppdraget.
Kan du hjälpa honom i typ 20 minuter?
30 minuter.
Okej, visst. Ta den tid ni behöver.
Jag älskar dig, David. Jag älskar dig så mycket.
Kalla mig Andrew.
-Andrew? -Ja.
Gillar du det här, Andy? Tycker du om när jag kallar dig Andrew?
Jag älskar det.
Han börjar bli allt envisare, inte sant?
Ja.
Visst är det fint?
Nästan som förr i tiden.
Ja... Jag hade börjat glömma.
-Vi måste ge oss av. -Jag vet.
God eftermiddag, miss.
Kan ni ta av er solglasögonen?
-Är det här en officiell voluntärvägspärr? -Ja, det stämmer.
Era papper, ma'am.
Klippte ni er nyligen?
Halskontroll!
Miss.
-Behöver du en minut till? -Skönjer jag en viss attityd, miss?
Hon är ren.
Ni kan åka nu.
Ha en fin dag.
Lystring! Alla varor måste handlas med ett giltigt inköpskort.
Kontanter accepteras inte längre.
-Rör mig inte! -Din lilla slyna.
-Du är mycket sötare utan tänder. -Nej, skjut av honom kuken istället!
-Det är en bögs värsta mardröm. -Sluta.
Vad söt du är.
Vad gör du vid flygförbudszonen, din lilla jävel?
Lugn, den är på väg till området. Titta.
Hjälp! Jag har någon i baksätet! Vi måste ta in honom.
-Vad? -Han är skadad.
-Zabi, öppna dörren! -Okej, jag fixar det.
Ta in honom och tryck på såret. Jag har hans ben.
-Skit också. -Vet du vad som har hänt?
-Lugn. Okej. -Vad fan är det som händer?
-Vem fan är det där?! -Lägg honom mitt på.
Okej, Zabi, kom hit. Håll här, så hämtar jag mina saker.
-Herregud... -Titta inte, tryck bara.
-David? Skynda dig! -Herregud, vad har hänt med huvudet?
-Det är lugnt, flytta lastbilen bara. -Lastbilen? Vad fan snackar du om?
-Vad fan är det här?! -Är du redo? Tack.
-Klarar han sig? -Jag vet inte, jag måste kolla såren.
-Zabi, flytta lastbilen, vi kan få besök. -Vad fan har du gjort, Sarah?
-De dödar oss. Säg att det var mitt fel. -Men det är det ju också.
-Det är David, jag måste ta det. -Zabi, skynda dig.
Täck upp för mig.
-Hej, gullet. -Hej, allt bra?
Jag måste jobba över.
Det är inte säkert längre. Vi måste ta Zahabia härifrån.
-Nej. -David har rätt.
Vi har ett litet tidsfönster innan de hittar de döda voluntärerna.
-Vi måste ge oss av nu. -De kan redan ha hittat dem.
De kan ha skickat ut scanners för att söka igenom varenda centimeter här
och satt upp vägspärrar vid varenda väg. Vi måste dra.
Nej, vi håller oss till planen och stannar vid radion.
-Vad exakt har det lett till? -De kan höra av sig när som helst.
Eller så tar det en månad till. Vill du stanna här så länge till?
-Vi har inget val. -Och hunden då?
Hur länge tänker du fortsätta med den charaden och mata honom i veckor?
Vi är här för att ni litar på mig, visst?
-Ja, självklart gör jag det. -Visst?
-Ja. -Det innebär att vi stannar kvar.
Vi har lockdown, så inget mer fiske, böner på altanen, löpturer
eller rökpauser. Vi har varit alldeles för slappa. Vi måste hålla oss till reglerna.
Jag är den enda som gjort det här tidigare, så ni måste lita på mig.
Det här kommer att funka. Vi måste bara hålla oss till planen.
Vad gör vi åt streckkoden på soffan?
Du gör alltid så här. Du bryr dig för mycket om andra.
-Du måste skydda oss och våra vänner. -J, du ger mig huvudvärk.
-Du känner honom inte ens. -Jag vet att han är märkt...
...precis som Zabi. Vad spelar det för roll med en person till sista gången?
-Sarah. -Sluta.
Du kan inte rädda alla.
Men jag kan försöka.
Jag ska ta en dusch.
En person dök inte upp på sin tid 15.45. Skicka myndigheterna till adressen.
Följ med här.
Upp med dig. Kom nu.
Jag ska mata hunden, men kommer och byter av er.
Okej, men skynda dig innan jag somnar igen.
-Hej. Du är vaken. -Hej.
-Hur mår du? -Okej.
Är du hungrig? Vill du ha kaffe?
-Kaffe vore faktiskt gott. -Okej.
Jag heter Zahabia. Sov du gott?
Ja, riktigt gott...märkligt nog.
Bra. Vi ses om en stund.
Varsågod. Vi har varken socker... eller mjölk. Jag är ledsen.
Det är okej.
-Så du mår lite bättre nu? Vad bra. -Tack vare dig, antar jag.
Är du sjukvårdare eller läkare typ?
-Eller var du det? -Jag var sjukskötare.
Jag skulle ta min läkarexamen när allt rasade samman.
Hur som helst hade du kunnat lura mig.
Lugn.
Offrens kroppar har hittats och de anhöriga underrättats.
Vi fortsätter att leta efter bevis på brottsplatsen.
Uppgifter om den potentiella gärningsmannen har skickats ut.
Jag uppskattar att ni hjälper mig. Jag ger mig iväg så fort jag kan.
-Ledsen att behöva vara en börda. -Det är du inte.
Så... Det här är vår radio.
Vi väntar på koordinater från min kontakt i Kanada. De försöker hitta
en säker gränspassage åt oss. Koordinaterna skickas bara genom den här.
Så den här radion är vår livlina.
Jag har gjort det här tidigare med några andra grupper, men nu ger vi oss alla av.
-För gott. -Vi lyssnar av radion i skift dygnet runt.
-Så den är alltid bemannad. -De kan höra av sig när som helst.
Vill du lämna landet fort som fan?
Voluntärerna är kontroversiella. Idag har ni chansen att förklara för våra tittare
vad ni representerar.
Det här är en grupp oroliga medborgare som insett att grunden till ett bra samhälle
börjar hemma i ens grannskap, och illegala invandrare kommer fortfarande i massor
-med sina droger och bomber... -Tv, av!
-Tuffare åtgärder måste vidtas. -Vad föreslår ni för åtgärder?
Vi måste börja övervaka själva och ta reda på vilka våra grannar är.
Vi måste skydda våra barn, vår kultur och vår livsstil, och så småningom
kommer vår organisation ha voluntärer i varenda storstad.
Som en milis? Det låter som att ni sätter ihop en milis.
Det skulle jag inte kalla det. Vi vill förkroppsliga förändringen vi önskar.
Bibehålla status quo, menar ni? Då vill ni väl inte ha förändring?
Du förstod innebörden. Nu är du bara pedantisk.
-Era förjare. De bär uniform. -Det orangea? Är det en uniform?
Och era medlemmar är främst vita.
Ursäkta, men vi uppmanar alla som tror på saken att gå med.
Jag kan inte berätta exakt hur våra följare ser ut.
Men det kan jag. Jag har siffrorna här. Kan vi visa det för våra tittare?
Som ni ser förespråkar 89 procent av er grupp för fritt vapeninnehav.
Jag har sett den så kallade "rapporten" du pratar om.
-Exakt vilka har satt samman den? -Det finns också rapporter
om specifika avdelningar kopplade till våldsamma hatbrott.
Dessa rapporter är falska. Totalt påhittade.
-Kan ni kommentera siffrorna? -Nej, för de är påhittade.
Jag tror...
Med all respekt, så tror jag att vi är färdiga här.
Har du kommit på nåt namn än?
Jag har alltid gillar Isko.
Isko?
Jag vet inte. Du ser snarare ut som en Justin.
Usch. Det är det minst filippinska namnet jag hört, förutom typ Brett.
-Vem bryr sig. Du kan heta vad du vill. -Jag gör det.
Förminska mig inte, bruden. Jag bryr mig.
Okej då.
Och du pluggade till arkitekt? Men nu jobbar du som...
Som...projektledare på en oberoende organisation som tar han om
hemlösa HBTQ-ungdomar.
-Wow, okej... Det var väldigt specifikt. -Ja.
Och vi måste också lösa det grundläggande. Födelsedag, adress, försäkringsnummer.
-Såna saker. -Visst.
Med jag håller mig till Isko.
-Du borde nog stanna i sängen. -Jag har legat i två dar, måste röra mig.
Jag har sjukt ont i röven.
Vad är det här?
Vilka är det här?
-Så du kan inte heller sova? -Jag sa åt honom att sova.
-Det borde du också. -Lugnt skift?
Ja, som vanligt.
Jag är uppe tidigt, så jag kan lika gärna mata hunden.
Har ni hund? Jag älskar hundar.
Ska du stanna borde du nog lära dig det här också.
Håll dig nära och akta huvudet.
Har du mitt vatten?
Ta en av de där vattenflaskorna. Rulla över den på golvet till honom.
Vem är den här bögen?
Vill du ha hinken tömd i helgen skulle jag inte använda sånt språk.
Vi hade allt ordnat. Säkra bostäder, logistik, men platsen utsattes för risk
när vi kom hit. Sarah tänkte snabbt och vi hamnade här hos honom.
-Jag förstår inte. -Voluntärernas hus är flygförbudzoner.
De får behålla sin privata frihet i utbyte mot sitt hängivna stöd.
-Vänta, men sa du att det var hans hus? -Vi gömde oss helt exponerade.
Herregud... Jag fattar inte att ni inte strypt honom än.
-Jag hade inte kunnat bärga mig. -Vi ska inte skada honom.
Vi behöver honom just nu. När vi sticker, släpper vi honom.
Jag sa lockdown för tusan! In med er!
-Ska jag göra rutinkontrollen? -Nej, jag fixar det.
Gabe, checka in.
Gabe, din slappkuk, var är du? Checka in.
-Jag anmäler mig. -Jag har värmt upp stolen åt dig.
Tack.
Lägg ifrån dig grejerna. Vi blir kvar här ett tag.
-Hur mår du, älskling? -Som om nån slagit mig med en pistol.
-Har David kollat dig? -Ja, han tror att det är en hjärnblödning.
Det är inte roligt.
Vi har fortfarande inte tagit hand om sakerna i lastbilen
och det gäller även värktabletterna du verkligen behöver, Sarah.
-Vi borde inte riskera något. -Det har nästan gått två dagar.
Det har varit helt tyst på radion och vi behöver grejerna
-och jag behöver min tacosås. -Snälla, du ger mig huvudvärk igen.
Jag går dit.
Att mätta en person till är en börda vi inte behöver.
-Du är så paranoid. -Nej, jag är bara försiktig.
-Du blir alltid så här med nya människor. -Nej.
-Jo, du blir sluten, paranoid och sur. -Han är inte ny, utan en total främling.
Han är märkt och vi försöker ta oss ut precis som honom.
Jag säger bara att vi måste vara försiktiga, okej? Fäst dig inte.
Det är komplicerat nog, utan en gay-kille som får åka räkmacka över gränsen
-på vår bekostnad. -Herregud, nu låter du som dem.
-Håll käften. -Var schyst bara.
Han har redan fått chansen att följa med oss och Sarah litar på honom,
så det är allt du behöver veta.
Jag älskar dig verkligen, David, men du har fel.
-Han kan innebära en risk. -Sarah har i alla fall sprit.
Spader, så här är dina kort. Spader eller klöver och man följer färgen.
Om någon spelar hjärter, så gör du också det. Vi spelar i par, det är du och Jared.
-Vi kommer att krossa. -Nej, för Zahabia är en korthaj.
-Det visste du inte, va? -Man spelar olika färger, nu kör vi.
Okej, då börjar jag med klöver tre.
Ett starkt första kort.
Hoppas att alla håller koll.
Okej, killen kan visst dansa.
Kör, kör, kör.
Gick det bra?
Ta det lugnt.
-Vad gör du? Det är ju tidigt. -Nej, David, det är rätt sent faktiskt.
Nej, det är det inte. Tyst med dig. - Arjay, nåt att dricka?
Svär högtidligt att alltid ha hat i ditt hjärta för...
...negrer, blattar...
Jag tycker att vi alla borde...vila lite.
David.
Har inte du radion ikväll?
Fan också!
-Kan jag inte byta med någon? -Vem då?
-Jag kan ta det. -Nej, du måste utbildas först, men...
-Nej. Jag lär honom, okej? -Är du säker?
-Ja, gå och vila du. -Okej, men var snäll mot honom,
-din paranoida surpuppa, okej? -Visst.
God natt.
Vi drar.
Det här är våra radioapparater. Walkie-talkien och kommunikationsradion.
Walkie-talkien ska alltid vara på kanal 3. Det är voluntärernas kanal.
Kommunikationsradion rör du inte, du lyssnar bara.
Var femtonde minut skriver du i loggen. Det visar att du inte somnat.
-Jag fattar, men exakt vad skriver jag? -Vad som helst.
Se bara till att det håller dig vaken.
Vi kan inte missa det. När vi fått koordinaterna från Sarahs kontakt
har vi en timme på oss att ta oss till mötesplatsen innan fönstret stängs.
-För gott. Förstår du hur viktigt det är? -Ja, självklart.
Om du hör något ikväll, vad som helst, så skriver du ner det ordagrant.
-Ord för ord, tydligt och utan fel. -Så koordinaterna eller voluntärerna igen?
När du skrivit ner det väcker du oss alla så fort du kan,
så tar vi oss till mötesplatsen. Uppfattade du allt det där, kompis?
Eller vill du att jag skriver en manual?
Vad är din grej?
-Vad är din? -Det har jag redan berättat.
Jaså? Just det, det har du. Du är bara nån liten grabb som vill härifrån.
Det vill vi väl alla?
Jag bryr mig inte om din historia, Arjay.
Men du var aldrig tänkt att vara en del av min, så klanta dig inte.
För då kan du säga hej då till din fribiljett över gränsen.
Jag trodde att du hade glömt bort mig. Vad blir det till middag?
Jag hade tänkt ge dig den här ciggen... som jag lovade igår...
...tills du kallade min vän bög.
Om du vill be om ursäkt kan jag tänka om.
Men han är ju det, visst?
En bög? Nej. Han är gay. Och jag är muslim.
Och du är en vit voluntär som vill se oss döda.
Nej, jag vill inte se dig död, du är kvinna.
Men kanske bögen för han är snubbe.
-Jag vill bara slippa se dig. -För att jag är blatte?
-Minns du när du kallade mig det? -Det har jag aldrig gjort.
Jo, det har du. Du brukade kalla mig blatte,
-men du slutade med det, varför? -Jag har aldrig kallat dig det.
Du kallade mig blatte och såg hur det sårade mig...
...och då slutade du.
Det var lätt att sluta, visst?
Det tog ett tag att komma dit, men vi gjorde framsteg.
Ja, tills den rakade slynan slog mig i ansiktet igen.
Hon behöver inte göra det varje gång jag ska svara i radion.
Hon kan bara be mig snällt.
Jag ska berätta det för henne. Det är viktigt att vi är civiliserade.
Civiliserade? Vad fan...
Jag sitter fastlåst i min egna lada! Och skiter i en hink!
Civiliserad?
Den rakade fittan har aggressionsproblem hon tar ut på mig.
Du gör dig själv ingen tjänst genom att prata på det där viset.
Hallå där. Sarah sa ju åt dig att lägga dig.
Jag är radiotränad nu.
Är du okej?
Har du någonsin slutat tänka på... de här idéerna du tror på,
eller den här saken du står bakom? Att det kanske är helt fel?
Vad menar du?
Allt voluntärerna gör och säger, och hur det påverkar andra.
-Tänk om det är fel. -Nej, det är det inte.
Men...tänk om?
Vilken sorts smärta gick du igenom?
-När du började tro allt du tror på? -Jag vet...
...inte vad du vill ha av mig.
Jag undrar bara när du började känna så här.
Vad hände dig?
Jag vill inte prata mer.
Jag känner inte för att prata. Tänker du ge mig ciggen eller inte?
Du är en riktigt duktig dansare, Arjay.
Okej.
Det är som att du inte bryr dig om vad någon annan tycker om dig.
Det gör jag inte heller. Eller jag försöker i alla fall inte det.
Jag önskar att jag var sån.
Vad är det, David?
Jag är...
Jag är så glad att du är här.
Varför kan vi inte prata om det? Varför fastnar vi alltid på samma ställe?
Det finns inget att ta reda på! Måste du analysera mig?!
Jag har redan berättat att jag vill skydda min kultur, min livsstil och mitt land!
Du och såna som du håller aktivt på att byta ut hela min ras, det är ett faktum.
Det är det största folkmordet världen någonsin skådat.
Har du funderat på om det är fel?
-Jag försöker förstå den här ilskan. -Er existens är ett hot mot vår ras.
-Jag hatar det här samtalet! -För att du är rädd för den.
Håll käften! Håll käften!
Har du någonsin ångrat det?
-Ångrat vad? -Våra dumma tatueringar.
Skämtar du med mig? Så klart inte. Det var en grym kväll.
Nej, nej, nej... Jag är så jävla dum. Jag är så jävla dum...
-Nej, det är okej. -Nej, det är det inte. Förlåt mig...
-Du behöver inte be om ursäkt. -Du är inte...
Jag är så full just nu.
Och det var inte meningen att...
Jag är inte...
Vi ses imorgon.
Vänta.
Ge bögjäveln en godnattpuss från mig.
Utmattande...
...inte sant?
David? David?
-Hallå? Hur går det? -Han kom ner hit och somnade.
Dummer. Jag tar upp honom. Allt okej med radion?
-Ja, toppen. -Några frågor?
Det kommer att gå jättebra.
-Hallå? Kom så lägger vi oss. -Jag ska bara...
Det är okej.
Så ja...
Lugn, lugn...
-Småprat är okej, men lägg inte det där. -Sluta kolla på mina kort.
-Det är otrevligt. -Vad tänker du göra?
-Jag gör så här. -Hej, kompis.
Kom hit. Vad händer?
-Vad har hänt? -Jag ramlade.
-Vill du berätta en hemlighet? -Jag hörde något därute.
Hörde du något?
-Förlåt, men ska pappa lägga dig igen? -Ska jag undersöka saken?
-Ta hand om monstren? -Ska jag kolla? Okej då! Kom hit.
Ge mamma en kyss.
-Tack. -Då så, är du redo?
-Jag älskar dig. -God natt.
Vad händer?
Sarah! Ta bort honom från fönstret.
Det är okej.
Voluntär 9947, checka in. 9947, checka in, sa jag.
Skit också!
Jared! Jared, vakna! De pratar med oss. De vill tala med 9947.
-Gå tillbaka till radion nu! -9947. Upp och hoppa, gullet.
Herregud, tyst med med dig, idiot. 9947 rapporterar.
Vi är fem minuter bort. Vi kommer dit nu.
Jag sitter fortfarande här i kallingarna.
David! Zabi! Kod röd!
-Vad händer? -Vi pratar sen, gå ner. Fort.
Sätt på dig kjolen, din jävel. Vi är aktiverade och ska orsaka kaos.
Ja, för fan. Jag är redo.
-Fan också! -Kom nu. Arjay, gå ner. Skynda dig!
Ner i källaren. Fort.
Okej...
-Sarah, ska vi ta upp hunden? -Nej... Ta på dig hans kläder.
-Ta på mig hans kläder? -Ja, du svarade som 9947,
-så du måste vara honom. -Nej, Sarah. Vi hotar att skjuta honom.
-Om vi skjuter honom är vi döda. -Sarah, vi har inte planerat det här.
Därför gör jag en plan. De vet nog inte vem han är, för de sa inte hans namn
-som de alltid brukar. -Nog?
-Vi har inte tid! Ta på hans kläder! -Fan också!
Skit också!
-Zabi? Hjälp mig med den här. -Vad händer?
Voluntärerna kommer, håll tyst.
-Ta radion. -Koka en kanna kaffe och var normal.
-Jag ser till att hunden är tyst. -Sarah, är kaffe en så bra idé?
-Ska bjuda dem på det? Ge mig pistolen. -Jag behöver den till svinet i ladan.
-Ta kniven, jag behöver pistolen. -Herregud, okej.
Skit också...
-Hjälp! -Håll käften!
-Hjälp! -Håll käften nu! Sluta skrika!
-Är du Victor? 9947? -Ja, det stämmer.
Samla ihop dina grejer, vi måste skynda oss.
En bög dödade två av våra bröder två mil bort.
Håll käften.
Vi samlar ihop alla i området till ett jaktlag.
Vi ska ha roligt med dem.
Ingen dödar två av våra, utan att bli straffade. Hoppa in i bilen.
Okej, då så.
-De kommer att döda honom. -Han är smart. Han löser det.
-Sarah? Vad ska vi göra? -Vi åker efter honom, visst?
-Varför kopplade ingen in den igen? -Sarah? Sarah, han behöver vår hjälp.
Han gör vad som krävs. Han kommer alltid tillbaka.
-Det är annorlunda den här gången. -Vi håller oss till våra regler bara.
Vem fan bryr sig om radion?! De kan ha ringt när den var avstängd.
Åt helvete med radion, de kommer att döda honom!
Var inte så känslosam. Jag försöker fokusera.
-Vad gjorde du med honom? -Fick tyst på honom.
-Vad du än gör... -Arjay, flytta på dig.
Jag vet att han är din vän, men du kan inte åka dit själv. Det vore korkat.
Jag ska hålla mig på avstånd. Jag måste bara veta att han är okej,
så flytta på dig.
-Ut med dig. -Det är för farligt. Du tänker inte klart.
Det är säkert. Det är säkert för mig, då jag inte är märkt som du.
-Vi är inte så olika. -Förutom att jag kan passera,
-så hoppa ur bilen! -Känslor får en att ta dumma beslut.
Så har det varit för mig i hela mitt liv, med ditt beslut kommer få er båda dödade.
Jag vet hur mycket du bryr dig om honom, men jag låter dig inte åka.
Varför gör du så här?
Jag vet vad du känner.
-Håll käften. Du vet inte vad jag känner. -Jo, det gör jag.
-Du vet inte hur jag känner! Du vet... -Dave, jag förstår precis hur du känner.
-Okej? -Förlåt mig.
Det är okej.
Nej, David.
Det var inte därför jag kom hit. Jag är ledsen.
Skitsamma, då får du följa med mig.
David, kom hit.
Det är okej.
Jag vet att min ursäkt inte betyder något för dig,
men de förändrar inte det faktum att jag beklagar det som hände.
Det ska inte hända igen. Jag låter det inte hända.
Du är galen om du tror att dina ord kommer att påverka något.
Finns det något jag kan göra för att visa dig att jag verkligen är ledsen?
För att få dig att lita på mig igen?
Nej.
Jag hade aldrig sett det här fotot.
Vilken fin familj du har.
Jag lämnar det här. Vi ses vid middagen.
Jag vill bara ha en öl.
Ge mig en öl, så glömmer jag att din vän är en fitta.
Voluntärer i området, kom till sten- brottet. Vi har snöflingor att smälta.
Era jävlar!
Fan också.
Snälla...
Du borde täcka för halsen.
-Jag gillar inte att han är därnere själv. -Arjay fixar det.
Han tog ju visst hand om David. Tur att han bankade lite vett i dig.
Om du gör så där igen låser jag in dig i ladan.
-Du hade kunnat förstöra hela operationen. -Okej, jag fattar.
Fan också.
Arjay, var knäpptyst.
Vi har ett allvarligt problem.
-Herregud, det är ju helt galet. -Nej, David. Vad som är galet
är att stanna på en plats där folk kan attackera dig om du håller Zabi i handen.
Nu är du paranoid. Det kan inte bli värre än så här. Någon...
-Någon kommer att göra något. -David.
De märker folk nu.
Gruppen Sarah är med nu...
...har dem.
Tänk på det, okej?
Tänk verkligen på det.
-Hur kände du till mitt märke? -Jag hittade den i ditt skafferi.
Så klart.
David säger att du sitter vid radion hela dagarna. Du borde ta en paus.
Kan du inte berätta vad som hände därute, så berättar jag om jag vill ta en paus.
De har blivit större. De växer och är mer organiserade.
-Och? -Och vi måste röra på oss nu.
-Dålig idé. -Sarah.
Det har gått flera månader.
Den här operationen är över.
Vi väntar på ett spöke.
Vi lovade David och Zabi att ta dem över gränsen och det ska vi göra.
Vi var vid en vägspärr i nästan tre veckor och kollade en väg upp i bergen
efter talibaner.
Det var stekhett på dagarna och iskallt på kvällarna. Det sög.
Dygnet runt satt vi och vaktade samma korkade väg.
-Det låter rätt trist. -Så trist det kan bli.
Jag visste inte att du hade tjänstgjort.
I två omgångar.
-Tack. -För vad?
För att ha tjänstgjort. För att ha velat hjälpa världen.
Tja...
Jag var tvungen att försörja familjen på något sätt.
-Inte för att det hjälpte direkt. -Det måste det ha gjort.
Tack för din tjänstgöring.
Det var länge sen någon sa det.
Minns du när vi brukade tacka trupperna och folk hade klistermärken och sånt.
Ja, det minns jag. Men det känns länge sen nu.
Nåt säger mig att du aldrig hade nåt klistermärke på bilen.
Tja... Jag fick inte särskilt mycket tack från...
...gamle Uncle Sam heller.
Hur var det att komma tillbaka?
Jag kunde inte sova...
...hitta något jobb eller få behandling.
Jag kunde inte prata med min fru. Toppen va?
-Var är hon nu? -Jag vet inte.
Hon stack med barnen.
Du vet... Hon stod nog inte ut med mig längre.
Och jag klandrar henne inte.
Jag är ledsen.
Sånt händer.
Har du en till?
Så allt som krävdes för att slappna av var ett par öl?
Du borde ha frågat för en månad sen.
Ja, men...skinnskallen hade krossat den i huvudet på mig.
Snälla...
Vi kan åka hem.
Vi kan åka hem och börja om på nytt. Du och jag.
Nej, det kan vi inte. Du anmälde dig till det här och visste vad vi gjorde.
Jag är rädd, okej, Sarah? Jag är riktigt rädd och vill åka hem.
Jag vet, det är vi alla.
Men du kan inte låta dem se det. Du måste var stark för deras skull.
Vi måste tänka på vår familj först.
Vi har ingen familj längre.
Vi kan starta en ny.
Det har vi redan gjort. De är däruppe.
-Varför gick du med? -I armén?
Nej, voluntärerna. Var det efter att din fru lämnat dig?
Det är... okej om du inte vill prata om det.
Nej, det är okej.
Ja...
När de hade stuckit.
För att du var...
...ensam?
Ja.
Ja, jag antar att jag var lite ensam.
Och du ville skydda ditt land?
-Som du gjort tidigare? -Ja.
-Från vem då? -Såna som du.
-Såna som jag? -Inte exakt du.
Vad då för människor i så fall?
Bara, du vet...
Muslimer, utlänningar, illegala invandrare. Såna människor.
Men jag är muslim.
Tja, ja...
Från såna som du i så fall.
-Folk som inte hör hemma här. -Men jag föddes här.
Jag sa inte exakt du.
-Men såna som du. -Så om du ska skydda ditt land
från människor som jag innebär att spåra mig överallt och spärra in mig...
Skulle du göra det mot mig?
-Kan vi inte bara prata igen? -Vi gör ju det.
Låt oss prata om nåt annat.
-Jag blir på dåligt humör. -Okej.
Är jag den första muslimen du träffat?
Så klart inte, jag tjänstgjorde ju i Afghanistan.
Men är jag den första muslimen du verkligen pratat med?
Skämtar du med mig?
Jag tränade hela tiden rektryter till afghanska armén utanför stängslet.
Jag var med dem varenda dag och förvandlade dem till soldater.
Då måste du ha kommit... några av dem nära.
Ja... Javisst.
Vissa av dem var...
...rätt schysta helt klart.
Men hur som helst fick jag vara på min vakt.
-Vill du se mig död, Gabe? -Nej.
-Så klart jag inte vill. -För voluntärerna som dök upp idag...
Jag är säker på att de skulle ha dödat mig om de hittat mig.
-Du hörde dem, visst? -Ja.
-Du verkar inte vara som dem. -Tja... Det är jag inte heller.
De flesta av dem är bara ett gäng idioter som leker militärer.
De har varken tjänstgjort eller gjort nåt annat. Jag skiter i de flesta av dem.
Men du ser vad de gör, och hur de skadar människor. Människor...
-...som jag. -Jag har aldrig skadat någon.
Men folk blir skadade nu. De dör...nu.
Nu.
Jag trodde aldrig att jag skulle bli vad jag blivit.
Inte jag heller.
Men jag kan berätta en sak. När jag gick med...
...såg jag definitivt inte framför mig att vi två skulle hänga i min lada.
Och jag trodde aldrig att jag skulle vara delaktig i att låsa in dig i den.
Jag trodde aldrig att jag skulle ha ett sånt här...samtal...
-...med en voluntär. -Och inte jag med en muslim.
Jag trodde aldrig att jag skulle behöva lämna mitt hem.
Och jag trodde aldrig att...
...jag skulle få se min familj...
...spängas i bitar, då en voluntär placerat en bomb i vår moské.
Det visste jag inte om.
Men det har det.
Jag beklagar.
Önskar du inte att... allt det här var över?
Vore det inte skönt?
Jo, det vore det.
Jag tror inte att det är försent.
Skål för det.
Jag lägger in dem i kylen nästa gång.
Får du ens dricka?
Nej.
-Det strider mot min tro. -Ja, för fan.
Drick upp det.
-Vi ses imorgon. -Inshallah.
Ishallah.
Jag började bli orolig, då du varit borta så länge.
Förlåt. Det var inte meningen att skrämma dig.
Har du druckit?
Ja, jag drack ett par öl.
Drack du med honom?
Med hunden?
Jag tänker inte kalla honom det mer. Från och med nu säger vi hans namn.
-Gabe. -Nej, det gör vi inte.
Varför skulle jag vilja säga hans namn?
Exakt vad är det som pågår?
-Vad gör du med honom, Zabi? -Vi pratar.
-Jag försöker förstå. -Vad är det du försöker förstå?
-Varför han är ett sånt svin? -Han är ignorant och arg,
men han är inte genomond. Han är fortfarande en människa, David.
Nej, Zahabia. Han försöker ta sig in i ditt huvud. Han leker med dig.
-Och du vet att jag har rätt. -Nej, det tror jag inte.
-Ledsen om det gör dig arg, men nej. -Ja, det gör mig arg.
Att du är där i ladan, timme efter timme. Försöker du konvertera honom?
Det går inte.
Det finns ingen mellanväg med voluntärerna. För dem är allt svartvitt.
Du har fel. Jag pratade med honom ikväll. Om min familj och han beklagade sig.
-Han spelade inte. Han låtsades inte. -Snälla, var inte dum.
-Han vill bara ut ur ladan. -Han är inte så mycket annorlunda.
Han är på andra sidan bara. Om jag kunde få honom att ändra sig...
Du kan inte ändra på honom. Nu räcker det!
Sluta leta efter hans mänsklighet, för han har ingen!
Jag har större skäl att hata honom än du.
Min familj slaktades. Slaktades, David. Hela min familj!
-Vår familj. -Ja, men jag kan inte hata honom.
Jag behöver övertyga mig själv om att världen inte bara är skit.
Att det fortfarande finns goda människor i den, för vad är poängen annars?
Berätta!
Snälla...
David. Hoppas allt är bra.
Jag är glad att få informera dig om att enligt årets avläsningar
har du rätt att få ditt studielån helt struket i utbyte mot en engångsdonation
till min valkampanj.
Det är ingen fara. Följ med mig utan att säga något.
Okej?
Kom nu.
Jared, tänker du berätta vad som hände igår?
Eller ska du bara flyta där?
Du borde hoppa i. Det är skönt.
Jag fryser. Gör inte du det?
Det är iskallt, men skönt.
Jag måste rena mitt sinne.
Det som hände idag var ett misstag.
Jag hindrade dig från att åka, det var allt.
Du och dina hemligheter... Jag vill inte vara en del av dem.
-Har du tagit bort din tatuering? -Ja, för ett par år sen.
Aj. Jag vet inte om jag ska känna mig stött. Varför gjorde du det?
Jag vet inte. Den fick mig alltid att tänka för mycket på den där dagen.
Den där dagen...i Thailand.
Ja, och?
Så jag hatade alltid mig själv när jag tänkte på det.
Aj, mannen.
Nu är jag verkligen stött. Varför hata dig själv för nåt vi gjorde fulla som unga?
-Funderar du någonsin på den kvällen? -Jag minns den, om det är vad du menar.
-Och vad minns du? -Varför tog du bort den?
-Jag kan fortfarande se spår av den. -Vad minns du av den kvällen?
-Berätta. -Samma sak som du.
-Berätta. -Berätta vad?
Du kan inte ens säga det.
David?
Jag minns, David, okej?
Jag minns och du minns.
Vill du att jag säger det? Skulle du må bättre då?
Jag minns.
Är det vad det här handlar om?
Hörde du nåt?
Inte ett ljud. Den ser dig inte.
Varje gång jag såg tatueringen... tänkte jag på den kvällen
och hur den slutade, och varför det fick mig att må så dåligt.
Sen började all skit med voluntärerna och jag var...
Jag var rädd och ville att de känslorna skulle försvinna, så jag...
-...tog bort den. -David... David.
-Men inte för att det hjälpte. -Dave...
Jag älskar dig, men du lever i ditt huvud.
Vi var bara barn, och ingen anklagar dig för att ha dolt den sidan av dig själv
när landet började falla samman.
Men jag är... inte den du borde prata om det här med.
Nej, jag vet...
-Jag är rädd. -Jag vet.
Jag vill inte att hon ska tycka illa om mig.
David.
Jag är verkligen ledsen... att det blivit en sån röra.
Men vi ska ta oss härifrån. Jag svär, okej?
Vi drar ikväll, okej? Så fort solen går ner. Vi struntar i koordinaterna.
Okej?
Vi måste dumpa Arjay, döda hunden och jag behöver dig, David.
Du måste sluta gråta...
...och hjälpa mig istället, okej?
Snälla, hjälp mig. Övertyga Zahabia och Sarah att det är dags att ge oss av.
Okej?
-Okej... -Kom nu. Hoppa i.
Kom hit. Det är ingen fara, det är ingen fara...
Det är ingen fara.
Zabi!
-Hej. -Sluta mata svinet.
-Var har ni varit? Vad händer? -Vi drar ikväll.
Jag vet att du inte vill göra det här, men ibland får man ställa upp.
Så du ska gå in dit och ta hand om ditt husdjur.
Skjut honom i skallen, så samlas vi för ett gruppmöte. Förstått?
David?
-David, kom nu! -David!
Hörde du det där?
Jag är ledsen, jag...
Jag vet inte om jag kan skydda dig.
Jag kan hjälpa er.
Jag litar på dig.
Zabi, om du också litar på mig så kan jag hjälpa er.
Jag kan... Om du släpper mig så kan jag hjälpa er över gränsen.
-Jag vet hur man gör. -Ledsen, men Jared kommer aldrig tro det.
Men vi måste försöka.
Jag vill träffa min familj igen.
Och hjälper du mig inte kommer han att döda mig.
Det bästa sättet att inte sabba allt är att stanna kvar.
-Varför har vi samma samtal jämt? -Det här är inte som de andra gångerna.
Det är annorlunda nu. Saker har förändrats.
Det här är inte bara en grupp nollor som har lite skoj med flyktingar.
Det här är organiserade jägare med automatgevär som är ute efter blod.
-Ja, men det har eskalerat i månader. -Vi fann en grupp människor igår
som försökte korsa gränsen.
De tog dem till ett fält...
...där de slog ihjäl dem.
De fäste dem i kedjor på sina bilar... och drog runt dem på fältet i timmar.
Sen tände de eld på kropparna, Sarah. De tände eld på kropparna!
Det bevisar bara min poäng. Vi kan inte bara sticka ut som idioter.
Jag fick sparka...
Jag fick sparka en kvinna i ansiktet och låtsas tycka om det, Sarah.
Jag var tvungen att gilla det.
Jag behöver...
Vi måste ge oss av ikväll och det finns inget att diskutera!
Okej, nu lugnar vi ner oss lite.
Vi ska lösa det här tillsammans som grupp.
Lyssna bara.
Och du kommer inte gilla det, Jared, men Gabe, voluntären vill hjälpa oss.
Börja inte ens med det där!
Och du måste dra. David och jag har pratat och du är en risk.
Jared säger att det finns bilder på dig över hela stan.
Var då?
Vid vägspärrarna?
Jag vet inte, men du måste dra, Arjay. Jag är ledsen.
-Han är en blodsugare. -Vi gör oss inte av med någon.
Tydligen inte. Vi kan inte ens göra oss av med svinet i ladan, då ni blivit kompisar.
Jared! Zabi! Ingen har koll på radion.
Sarah! Sarah, ingen kommer för att rädda oss.
Ingen! Kan du inte bara vakna?
Jared. Vill du ha en plan, så har jag en.
Gabe vet hur man tar sig över gränsen säkert. Han är beredd att hjälpa oss
i utbyte mot att bli släppt...oskadd. Det är ju vad vi planerade, visst?
Det var ju ursprungsplanen.
Han vill hjälpa oss och det här kan vara vår bästa chans.
Du kan följa med oss ikväll eller vänta på att bli utsläpad i kedjor.
Är det vad ni tänker om mig med?
Att jag är en blodsugare?
Nej...Arjay.
Självklart inte.
Allt var bra innan du dök upp.
Jag tror inte att det stämmer, men vet du vad? Intala dig vad du behöver
för att överleva det här.
Arjay!
Vänta!
-Arjay! -Jag tänker inte gå tillbaka.
-Snälla, be mig inte om det. -Okej, men var ska du ta vägen?
Vad ska du göra?
Du behöver inte ge dig av. Du tillhör vår familj nu.
-Vår störda lilla familj. -Snälla, Zahabia.
Jag vill inte orsaka mer problem. Jag borde aldrig ha blivit räddad.
-Snälla, släpp mig. -Jag vill att du stannar, Arjay.
Jag förtjänar inte din hjälp.
Så klart du gör.
Jag orsakar bara problem för dig och dina vänner, så låt mig gå.
Nej, det tänker jag inte. Jag kan inte låta dig dra så här.
Stanna. Du är den enda här som verkligen vet vad jag går igenom.
David och jag...
Vad är det med er?
Det finns saker du inte vet.
De vägrade lyssna.
Jag tror inte att det går att över tyga dem, de litar inte på dig.
Men det kan du göra.
-Du kan lita på mig. -Jag hoppas det.
Jag tänker ta loss dig, Gabe.
Och jag ber dig stanna kvar. Spring inte mot bergen, så fort jag vänder mig om.
Storma inte huset för att överraska oss.
Om jag kommer tillbaka med gruppen och du är kvar kommer de förstå...
...att de kan lita på dig, och jag vet att jag kan lita på dig.
Jag hoppas verkligen att det här inte är sista gången vi ses.
-Arjay är borta. -Bra.
Han ville inte skapa mer problem.
Jag antar att du inte dödade voluntären.
Skämtar du med mig?
-Självklart inte. -Så vad ska vi göra, Zabi?
Vi kan inte släppa honom ikväll när vi drar. Han kommer bara samla in trupperna
-och leta upp oss. -Nej, jag litar på honom.
Följ med mig, så ska jag visa dig. Han är inte den du tror att han är.
Någon måste ta hand om det. Vi måste dölja våra spår.
Kan du ens föreställa dig hur det här ser ut just nu, David?
Du håller i ett vapen... och pratar om att döda någon.
-Det är som att jag knappt känner dig. -Tja...
Det måste göras, så jag vet inte vad jag ska säga.
Hämta Jared och säg åt honom att göra det.
Sarah? Jag har packat ihop dina saker.
Jag vill att du kommer upp.
Jag vet inte hur jag ska klara det här utan dig.
Jag vet inte hur jag ska klara nånting utan dig.
Jag har hjälpt så många människor.
Men när jag ska göra det med de jag älskar mest går det åt helvete.
Men jag behöver din hjälp.
David och Zahabia känner sig som tryggast när du leder oss.
Arjay berättade...vad som hände.
Är det sant?
Är det här första gången?
Har du alltid känt så här?
Varför...
Varför har du aldrig pratat med mig om det här?
Jag hade kunnat...
Jag hade förstått.
Det hade jag.
Du kan inte förstå.
Jag är märkt, David.
Märkt!
Jag blev brännmärkt medan du gömde dig.
Du hade kunnat... Men du hade inte...
Du hade inte ens modet att vara dig själv eller ens prata med mig om det.
Och under tiden hade vi kunnat gå igenom allt det här tillsammans.
Jag är ledsen. Jag är verkligen ledsen.
Det borde ha stått två bokstäver på vår ytterdörr!
Jag gick igenom allt det här själv!
Du hade kunnat vara ärlig mot mig.
Du förstår inte.
Du gav mig ingen chans.
Jag har alltid varit ensam med det här.
Men det hade du inte behövt vara.
Du valde det.
Jag fick inte rapportera in själv eller skicka in min avläsningsblankett.
Jag kunde ha gömt mig, slutat gå i moskén och undvikit min familj.
Men jag vet vem jag är.
Även om det varit fruktansvärt och fått mig att genomlida ett helvete.
Om jag...
Om jag kunde återvända...skulle jag fortfarande anmäla mig själv,
för jag är stolt över den jag är.
-Jag kopplar ur radion. -Nej, du skulle bara våga.
Låt mig göra det. Allt du behöver göra är att följa med mig, så lever vi som förut.
-Nej, rör den inte. -Vi kan bilda en ny familj.
Jag vill inte ersätta honom...okej?
Det vill jag inte.
Jag kopplar ur radion. Sarah, vi måste släppa det och gå vidare!
Herregud! Herregud, herregud...
Älskling, du måste ta det lugnt. Du gör dig själv sjuk.
Jag har alltid vetat att du var annorlunda.
Det var därför jag blev kär i dig.
Men nu...
David! Zabi! Hjälp!
Jag måste hämta Sarah och Jared och vi måste träffas vid ladan nu.
David, hör du mig? David, titta på mig. Titta på mig!
Jag är ledsen. Jag vet att du lider.
Men mannen i ladan lider också.
Och jag litar på honom. Han har varit öppen och ärlig mot mig.
Och han är vår utväg.
Jag kommer alltid att älska dig.
Alltid.
Men vi måste börja om på nytt och därför måste vi härifrån nu.
Hjälp! Hjälp!
Det är okej, det är okej...
-Vad händer? -Jag vet inte, hon började blöda.
-Vad har du gjort? -Jag vet inte, jag vet inte...
Se på mig. Sarah, jag ska rengöra dig och ta oss härifrån, okej?
-Vänta lite... Vi kan inte dra än. -Sarah. Se på mig. Håll ögonen öppna.
Du har gett oss allt vi behöver, okej? Låt mig hjälpa dig nu.
Du behöver inte oroa dig mer. Jag har dig.
Det är okej...
-David? -Jag har henne!
Var försiktig, jag kommer strax!
David...
Nej...
David.
Ge mig vapnet.
Det är över, okej? Det är över.
Ge mig vapnet bara.
Nej!
Okej, kom hit. Vi måste dra nu!
Kom nu.
Voluntär 9947. Scannern registrerade precis flera pistolskott.
Flertalet skott avslossades i din zon. Över.
Sarah? Sarah!
Herregud... Jag sa ju att du inte skulle röra dig. Hur kom du upp för trappan?
Det finns inget barn.
Han är död.
Jag vet, jag vet...
Voluntär 9947, vi hörde flera skott avlossas i din zon. Över.
Jag har så ont i huvudet och jag vet inte vad jag ska göra.
Det är okej. Vi ska göra så att det försvinner, okej?
Alla enheter till zon 10. Voluntär 9947, checka in.
Nej.
Voluntär 9947. Jag hörde det också. Jag gör mig redo för att dra.
Jag ska köpa er tid, okej?
Du och Zabi ska till lastbilen, köra till gränsen och korsa den.
Du hittar en av platserna ni korsat tidigare. Jag vet att du fixar det.
-David då? -David är...
...död.
Han är död. Men ni två ska ta er härifrån, okej? Ni måste dra nu.
-Nej. -Jag letar upp er, jag lovar.
Jag kommer att hitta er.
Zabi, titta på mig. Du måste ta hand om henne och ni får inte komma tillbaka.
Okej.
-Sarah, kom nu. Snälla, kom. -Jag älskar dig. Ni måste sticka nu.
Ni kollar därbak.
Fort.
-Tjena, 9947. -4464. Trevligt att träffas, broder.
Jag är Dee, 23487.
Ledsen att behöva störa, men vi måste scanna av området.
Det gör inget alls. Jag uppskattar verkligen att ni ställer upp.
-Kom in. Jag ska bara hämta mina grejer. -Du sa att du hörde skott, visst?
-Ja, definitivt. -Vilket håll kom det ifrån?
Det kan jag inte riktigt säga. Jag hade matchen på rätt hög volym.
Vi vet att det kom från zon 10, visst? Och det är väldigt få som bor här.
-Vi borde hitta dem rätt snabbt. -Är det okej...
...om vi tittat oss omkring för säkerhets skull?
Inga problem, så länge ni är okej med mina smutsiga kalsonger.
Vänta, var inte du med oss igår?
Sarah? Kom nu.
Jag minns dig. Du sparkade ut tänderna på den där kvinnan.
Ja.
Fort.
Jag missar alltid det roliga.
-Sarah, vi måste fly, okej? -Jag kan inte.
Jo, det kan du.
-Jag behöver hjälp. -Okej.
Ett, två, tre.
-Vi kollade, men hittade ingenting. -Vi söker igenom ett större område.
Kolla skogen runtomkring.
-9947, vad har du i ladan? -Jag har inte varit där på ett tag.
Det gamla vanliga. Traktorer, propantankar och sånt.
Vad fan är det där?
De måste ha hittat Gabe och David. Sarah, vi måste dra.
Nej, Jared!
Kom nu.
In med dig.
Vad händer? Varför saktar vi in?
Det är en vägspärr därframme. Det kan vara kört.
-Herrejävlar. -Vad?
De har bundit fast Arjay på vägen till höger om oss.
-God kväll, miss. Får jag se era papper? -Självklart.
-Vi hörde sirenerna, är allt som det ska? -Inga problem. Papperna.
Vänta här.
Ge mig pistolen.
När du ser din chans tar du Arjay och drar så fort du kan.
Vi har visst ett problem här, miss Sarah. Det står att ni är en vit kaukasier.
-Kan ni vända er om, så att jag kan se... -Kom inte närmare, era jävlar!
-Jag skjuter skallen av honom! -Hon är beväpnad.
-Billy, håll ett öga på slynan i bilen. -Ta det lugnt. Kalla hit fler.
-Släpp honom. -Eller vad?
Jag utmanar er att döda honom. Kom igen då!
-Våga inte röra dig, slyna. -Kom och ta mig då!
Vad tittar du på? Titta bort.
Okej, det här är sista chansen. Släpp honom.
Det var jag som dödade era polare. Jag sköt de små slynorna.
Titta inte på mig, sa jag!
Kom igen då!
-Var är alla andra? -De kommer senare.
De är precis bakom oss.
Hur ska de hitta oss?
Det kommer de att göra. De korsar också gränsen...
...och vi hittar varandra.
Hur då?
-Så du är född New York-bo? -Ja, född New York-bo.
-Bröder och systrar? -Tre bröder.
Tre bröder? Och var hamnar du i turodningen?
-Jag är yngst. -En bebis?
Jag väntade i hela 20 minuter till för din skull.
Det var lokaltrafiken. Du kommer visst aldrig släppa det här.
Om du blivit bränd lika många gånger som jag hade du inte heller släppt det.
Jag tror inte att du vill jämföra statistik på det området, kompis.
-Inte? Testa mig. -Låt oss säga att jag varit på fler dejter
där ingen dök upp än där de gjorde det.
Det är bara det att... Jag bär oftast den här.
Så på första dejten... Jag vet inte...
Jag vill fråga de verkliga idioterna varför de inte dök upp, men...
...jag har mina teorier.
Förlåt, men jag fattar inte.
Jag är muslim.
-Det här är en hijab. -Fattar. Förlåt, jag är en idiot.
-Nej. -Tack för att du berättade det för mig.
Och förlåt att jag fortfarande inte fattar. Så du bar den inte
-på vår första dejt för att? -Jag vet inte.
Det är svårt att prata om.
Jag antar att jag inte riktigt känt mig trygg på sistone efter allt som hänt.
Så...du var en främling på vår första dejt och jag var nervös.
Jag visste inte vad jag gav mig in i. Du hade ju kunnat vara en voluntär.
-Vad? Ser jag ut som en voluntär? -Tja...
Nej, kom igen. För mycket läkarstudier för att ha tid för voluntärarbete.
Sist jag frivilligt ställde upp på något var på en kakförsäljning i mellanstadiet.
Jag gjorde brända kakor. Ett riktigt bra recept jag kan dela med mig av.
Gärna.
Vill du sätta på dig den?
Du är...
...jättevacker.
Vad gulligt sagt, men...
...ibland tittar folk på mig och ser bara det här.
Bara den här saken.
Ibland vet jag att de inte tycker om mig på grund av det.
När jag träffade dig, tänkte jag för ett ögonblick...
...att allt det här skulle vara så mycket enklare om jag inte vore muslim.
Vlket är hemskt, men...
Så du dolde det?
Jag tänkte att jag inte kunde dölja den sidan av mig själv, utan bara...
...dra ut på att berätta det för dig tills jag kände mig...trygg.
Jag vet inte, det låter dumt, men jag har inte burit den på sistone.
Du behöver inte dölja den delen av dig själv för mig.
Du behöver inte dölja någonting för mig.
Okej.
Tack. Det ska jag inte.
För jag skulle vilja träffa dig igen om det intresserar dig.
Är du säker? För tiderna förändras. Folk kommer att titta på oss.
-Och det gäller även mina föräldrar. -Åt helvete med dem.
Alltså, inte dina föräldrar. Dem vinner jag nog över enkelt.
-Jaså? Är du redo att konvertera? -Lugn. Ett steg i taget.
Okej. Håll min hand i så fall.
Översättning. Jon Underdahl Ordiovision