Doslej ...
Dobrodošla v pravi Ameriki.
Kaj je naredil? -Napačno barvo kože ima.
Ti in jaz. Kako sva se spoznala.
Zapisano je bilo v zvezdah.
Kam greš? -V okrožje Caine v Wyomingu.
Tu živim že vse življenje. Videl sem pekel in ga povzročal.
Kaj boš zdaj? -Nebraska.
Tisto ni več zemlja Ponijev. -Nočem cele, le nekaj hektarjev.
Okrog hodiš z vsem tem denarjem?
Ubil me boš. -Ja.
Ubil bi me, če ne bi bilo tebe.
Moj sin je mrtev.
V Powder Riverju je nekdo, ki hoče pozabiti, da je obstajal.
Mi boš pomagal? Prosim. -Znaš streljati? -Če moram.
Morala boš.
OKROŽJE CAINE, POWDER RIVER WYOMING, 1890
Odličen udarec, g. Trafford.
Kaj je? -Rajši si sam oglej.
Pokaži mi!
ANGLEŽINJA
2. DEL STEZA MRTVIH
NOVOUSTANOVLJENO MESTO HOXEM, WYOMING
Šerif. -Gospod Trafford.
Pravzaprav sem plemič, a vam bom spregledal. -Le dajte.
V tej deželi si moraš naziv prislužiti, ne rodiš se z njim.
Kakšen občutek je to, šerif Marshall? Priimek presega vaš položaj.
Vedno se trudim biti boljši.
Po ameriško. -Ste že koga aretirali?
Neverjetno vzorni državljani so.
Ni mogoče?
Pa tole?
Kaj je to? -To, šerif Marshall,
je 13-tedenski zarodek križanca med Longhornom in Herefordom.
Bika sem uvozil iz Anglije, ogromno me je stalo.
To je pa žalostno. -Tam zgoraj jih leži še sto.
Vsi iztrgani iz maternic.
Kaj jih je? -Ne.
Kdo jih je?
Vaši ljudje. -Moji? -Kolonisti, farmarji, svinjejebci.
To niso moji ljudje. -Oni vas plačujejo. -Vi niste del skupnosti?
Zakone in red smo imeli že pred vami.
Vaše zakone. Vaš red. -Jaz sem ustvaril ta kraj.
Jaz!
Sam.
Zdaj pa vsak ...
Vsak pritepenec misli, da me lahko posnema. In tako ...
Tako to delajo!
Podijo me z moje zemlje. -Vaše? -Vsa je moja.
Poglejte predpise. Na javni zemlji pasete, g. Plemič.
Ki sem jo jaz ustvaril.
Vi, Angleži.
Mogoče jo je pa Bog ustvaril.
In zdaj bi jo vaši
razdelili z bodečo žico.
Je to prihodnost, ki jo čakate, šerif?
Kdo je tale? -Nočni stražar.
Je kaj videl? -Se vam zdi, da je?
Pomenil bi se z njim, ko si spet natakne čeljust.
Zakaj? Dela zame, tako kot vi delate zanje.
Kaal, ti to enako vidiš?
Mogoče.
Mogoče pa ne. -Farmarji streljajo ali kradejo.
Meso ali denar.
Tile pa ...
Samo razrezali so jih in pustili.
Volk? -Kakšen volk to počne? -Nobena meni znana žival.
Kaj torej? -Sand Creek, 1864.
Slišal sem nekaj podobnega. Ampak tisto je bilo proti Šejenom.
Ubijali so nosečnice? -Ja.
Misliš, da so to naredili Indijanci? -Ne.
Ampak niso bili prašičerejci. Volkovi pa sploh ne.
Kakšno skupnost imate tukaj, šerif,
da počne take reči?
Jezus, stari. Še vi poznate odgovor.
MELMONTOVA TRGOVINA IN ŽELEZNINA
KANSAŠKE PRERIJE MESEC DNI JEŽE PROČ
Lahko me neštetokrat vprašaš, ne bom ti povedala.
Prav imaš.
Če bi bili tam, kjer so naše želje, ne bi bili tam, kjer smo.
Ni želja.
Sporočilo je.
Od koga? -V sanjah pride. -Res?
Jaz imam divje sanje.
Potem bi morala h Kurahusu.
Kaj je to?
Starešina.
Pomaga ti razumeti.
Kar bi našel, mu ne bi bilo všeč. -Zdaj je mrtev.
Vsi so mrtvi.
Tam zgoraj so. -Kje?
Na stezi mrtvih. -Na Rimski cesti?
Mogoče ti oni pošiljajo sporočilo.
Kakšen smisel bi to imelo?
Ne boš vedel, dokler ga ne razvozlaš.
Če so vsi tam zgoraj, jaz pa tu, kdo mi še lahko pove?
Nocoj je vrvež.
Daj nam danes naš vsakdanji kruh
in odpusti nam naše dolge, kakor tudi mi odpuščamo svojim dolžnikom,
in ne vpelji nas v skušnjavo, temveč reši nas hudega.
Amen.
Vidita, o tem govorim.
Proti zakonom narave je.
Kaj mislita, zakaj živali potujejo v čredi?
Da plenilec teže izbere.
Ti, ki si tu čisto sam, pa si si sam kriv.
Prosim ... Prosim vas!
Kaj pravi? -Moja žena!
Zakaj hodiš v tujo deželo, če ne poznaš jezika?
Po angleško, razumeš? Govori angleško.
Moja ... žina!
Tvoja žina?
Noseča.
Ne.
Noseča je.
Tvoja žina je debela.
Noseča! Noseča!
Noseča. Tvoja žena je noseča. -Ja!
Zakaj mi ni nihče povedal?
To ni prav. Smrt tako blizu novega življenja.
To je napačen vrstni red.
Zelo mi je žal.
Res. Grozno je.
Pojdi.
Vrni se k njej.
Vrni se k svoji žini.
Pustil mu boš oditi? -Ne.
Ampak ko mu boš prestrelil srce, bo to vsaj polno upanja.
Zgrešil si srce.
Si v redu? -Ja.
Kaj je to?
Zahod.
Vzhod.
Jug.
Sever.
Vzemi, če se ločiva.
Ni zate?
Moje ljudstvo je tu živelo več kot 2000 let.
Ne potrebujem palic.
Zakaj greš tja gor? -Zemljo bom zahteval. -Kje?
V Nebraski. -Je to daleč? -Ne tako daleč kot tvoj cilj.
Kako, da si prišla z juga?
No ...
Morala bi odriniti iz Liverpoola, zdaj to vem.
Ampak ...
Southampton je bil bliže,
zato sem pristala v New Orleansu.
Mudilo se mi je in ravno mi je umrl sin.
Bila sem raztresena.
Ne raztresena. Bolj ...
Bila sem bolj ... Saj ne vem, kakšna sem bila.
Kakšna sem. Ampak ...
Tisti, ki je kriv, je tukaj. Zato moram biti tukaj.
Oziroma tam zgoraj.
Vsaj jezditi znaš. -In streljati.
Ustreliti prašiča ali človeka ni enako.
Sploh če mi prašič ni nič naredil.
Dobro streljam z lokom.
V sredo tarče zadenem na 60 metrov.
V Angliji pravimo temu toksofilija. Priljubljena je.
Mogoče bi moral tja. -Ne.
Glej, kaj se je zgodilo Pokahontas. -Komu?
Ponoči slediš zvezdam? -Ja.
Me boš naučil?
Ne. -Ampak povedal si mi o stezi mrtvih.
Ne bi ti smel. -Všeč mi je ta misel.
Da lahko vidiš svojo pot na drugi svet ...
Tako se ta svet ne zdi tako dokončen.
Je tam tvoja družina?
In moj sin?
Ga je vzelo nasilje ali bolezen? -Zakaj?
Nasilje gre po krajši poti, bolezen po daljši.
Po kateri so šli tvoji? -Večina po krajši.
Nekateri po daljši. -Pa če je bilo oboje?
Angleži so nam prinesli
vse mogoče bolezni.
Nekateri pravijo, da je to krajša pot.
Drugi, da je daljša. -Kaj misliš ti?
Da je krajša.
Nasilje.
Potem gledava isto pot.
Nisem prepričan. Mogoče so Kikapuji.
Plemenska zemlja? -Dodeljene parcele.
Kaj je?
Nama kdo sledi?
To lahko ugotoviva le na en način.
Je prijatelj?
Moj?
Mogoče.
Tvoj pa ...
Vzemi puško, napni jo.
Če bo treba, jaz prevzamem leva dva, ti streljaj v trebuh konju Ponija.
V konja? -Postajaš izbirčna?
Če me ubijejo, je gošča tvoja edina možnost.
Ampak če me ubijejo ...
V resnici nimam možnosti.
Mirnost je hitrost.
Konjenik Charlie White!
Skupaj sva se bojevala proti Šejenom.
Veliko vode je preteklo.
Se me ne spominjaš?
Dober bojevnik si bil.
Hvala, brat.
Naju zato niste napadli iz zasede?
Stotnik Clegg te je hotel spoznati.
Charlie nas ob tabornem ognju pogosto greje s tvojimi junaštvi.
Pravljice in ščep resnice. -Več je bo, če se nam pridružiš.
Razbojništvo?
Bolj se splača od vojaške penzije.
Tebi je zaradi barve kože tako ne bodo dali.
Pravično si delimo.
Ne reci, da je to življenje. -Preživetje je.
Življenje ni za take, kot sva midva.
Razen če seveda nimaš česa drugega v mislih.
Samo svojo pot grem.
In vam puščam, da greste svojo.
Kaj ima v torbah?
Nič takega, za kar bi bilo vredno umreti.
Potem jih pa izročita.
No ...
To je proti naravi, ne?
Kot če si vojni junak.
Iz rase, ki smo jo hoteli izbrisati z obličja zemlje.
Zadnji, ki se je znašel v tvojem položaju,
je lahko samo molil.
In zdaj smo tu.
Daj mu te vražje torbe.
Niso oni naredili razdejanja, le čistijo ga.
Gremo.
Bog!
Zanjo je prepozno.
Lahko pa poskusim rešiti otroka. -Je živ?
Slaboten.
To sem že delal, ampak pri konjih.
Moraš ga rešiti. Prosim, reši otroka.
Poišči sladkor.
Je že v redu.
Daj mi roko. Pridi, v redu je.
Pridna.
Primi se me.
Tako, držim te.
Je že dobro.
Daj.
Daj ti.
Nisem babica. -Jaz tudi ne.
Podrži ga ob prsih. Mleko bo priteklo.
Ne.
Ne morem. Mislim ...
Ne morem.
Nočeš?
Njuna mama se še ni ohladila v grobu.
Prosim.
Od sladkorne vode ne bo preživel. -Potem mora k zdravniku.
Tukaj? -Nekje, kjer bosta varna.
Pojdi na sever in kupi posest. Dovolj varno je. -Ne, nočem ...
In ne bi mogla biti.
Mama?
Saj sem mama.
Samo ne njuna. -Izgubila si otroka.
Zdaj imaš drugega. -Ti si izgubil družino. Zate velja enako.
S tabo? -Ne! Ne, samo ...
Samo primerjavo sem dala.
Morala bi ju pustiti volkovom.
To sem že opazila pri tebi.
Črnoglede stvari govoriš.
Na koncu pa narediš obratno.
No, ja.
Mogoče bi se moral poslušati.
Nič ne rečeš o tistem spopadu.
Večina govori kot dež. -Bi ti rad govoril?
Nekaj sva zadela, nekaj zgrešila. To je vse.
So te tega naučili pri vojakih?
V vojski si bil.
Ja. -V ameriški vojski.
V konjenici. -Kot obveznik?
Javil sem se. -Prostovoljno?
Sovražnike imam. -Koga?
Suje, Šejene, Arapahe, Komanče, Osage, Kanse.
Nekaj malega. -Veliko!
Zakaj? -Nekateri so že dolgo.
Drugi ... -Zaradi nas.
Ne iščem krivca. Tudi uslug ne.
Kaj potem? -Samo zaplato zemlje.
Enako se je zgodilo mojemu očetu.
Dali so mu plemiški naslov in polovico Devona.
Je Devon velik?
Tebi se najbrž ne bi zdel.
Samo nekaj hektarjev potrebujem.
Je bil tvoj oče vojak?
Ja.
Kaj pa drugega.
Zakaj?
Tam si živela s svojimi?
Ne v glavni hiši. Na drugem, ločenem delu posesti.
S sinom? -Ja.
Lahko vprašaš, če hočeš.
Nočem.
Tudi moj oče je bil tak.
Vprašal je le, če je bil razplet negotov.
Bo držalo.
Mogoče je bil zato tako ...
Dober vojak.
Kot ti.
Ne jaz.
Tisti vojak je pravil o tebi.
Nič takega, da bi zapisal. -Pa očitno so.
Nima smisla. Mi ne beremo, nikoli nismo.
Misliš, da to ni prav.
Da sem žival. -Ne, ne.
Kako potem veste, kaj je bilo?
Pripovedujemo si. -Ti ne govoriš veliko.
Naučil sem se molčati. -Zakaj?
Nekoč pa smo samo govorili.
Od ust do ust, tisoč let.
Kar dobra kronika je bila. Neposredna vez z zvezdami.
Ni je treba zapisovati.
Zato nisi ustrelil?
Saj nočeš govoriti o tem. -Z njim bi ubil tudi zgodbo.
Ne, bil je že mrtev.
Če bi ga vzel na muho ali ne. -Te to ne moti?
Nimam besede pri tem. Ne gre za to?
Jaz bom povedala tvojo zgodbo. -Ja? -Ja.
Rade volje.
Nisi je še preživela.
Ne moreva v mesto. -Zakaj ne?
Iz istega razloga, kot sva skrenila s poti.
Ne moreva naprej, ne veva, kaj tam čaka. Nimava izbire.
Nazaj morava.
Ne omenjaj svojega denarja.
Jim ne zaupaš?
Si tu srečala koga, ki bi mu lahko?
Izvidnik?
Kikapu.
Čerokinja.
Sta zato ostala?
Kaj pa naj bi?
Niso šli Kikapuji na jug? Nekam v Mehiko?
Niso vzeli dodeljenih parcel.
Kiškojini so tako naredili.
Pijanci in bedaki.
Nam so ponudili parcele. -Ste jih sprejeli?
Tam doli so le skale in prah. -Oklahoma? Čudovito ozemlje.
Ponekod.
Traja, da pripraviš polje za koruzo.
Ne bo rasla brez vode. -Mi smo kopali do nje.
Skozi šest metrov kamenja. -In so vam jo pustili? -Oni?
Ne.
Veš, kdo je največji sovražnik Indijancev?
Naša preteklost.
Moramo ji obrniti hrbet, če hočemo preživeti.
Jaz znam preživeti. -Potem boš gledal v prihodnost.
Rad bi se vrnil na sever. -Zakaj tja? -Tam sem rojen.
Le ne pozabi, da to nisi ti. Nič več.
John, nehaj predavati. -Opravičujem se.
Hitro začnem pridigati.
Ja, res.
Res je tak.
Ampak ti plesi duhov so čista norost.
Ne moreš odplesati v lepšo prihodnost. Iskati jo moraš.
John, prosim.
Bom pa govoril s svojo lutko.
Skratka. Imam mešanico, ki jo uporabljamo za psičke.
Ko se bo otrok zbudil, se bo lepo nasitil. -Hvala.
Razmišljala sem, John. Družina pri Lačnem konju je izgubila otroka.
Mama ima najbrž še mleko. -Ja, odjezdimo tja.
Ne vem, ali bodo veseli še dvojih ust.
Denar imam, lahko jim plačam.
Ne. Kristjani so.
Bog bo že našel pot.
Privoščite si tega zajca, če vam je že padel pred noge.
Milch.
Nista rekla, da ne govori? -Nemško? Milch, ja?
Prestrašil si jo.
Neverjetno. -Govoriš nemško? -Ja. Nein.
Kakšni so bili njeni na pogled?
No ... -Je imela očeta? -Ja.
Je imel brado, kot so jo nosili pred vojno, brez brkov? -Ja.
Tagmašno obleko? -Nekaj takega. -Menoniti.
Pred petimi dnevi so šli mimo. En voz se jim je polomil.
Neka družina z nosečnico je obtičala.
Rekli so, naj bomo pozorni, če pridejo mimo. -Ja. In tukaj so.
Kar je ostalo od njih.
Kam so bili namenjeni?
V Oklahomo. -V katero smer je to?
Proti jugu. -Bumerji so. Jurišajo na zemljišča. -Proti jugu ...
Bi hotela odjezditi za njimi?
Midva? -Midva greva na sever.
Ježa bi vzela deset dni. -Delo na kmetiji ne bo čakalo.
Ne bi šla vidva?
Razloge imava, da ne ...
Da ne greva nazaj.
Pa bova šla. Seveda bova šla.
Morava.
Ponudila sta nama zaloge.
In vlečnega konja, če ga hočeva.
Jaz ne. -Zakaj?
Dovolj velik ovinek sva naredila. Nazaj se morava obrniti.
Si že slišala za bumerje?
Ne.
Vlada nas je najprej poslala na indijansko ozemlje.
Ne rečejo mu več Oklahoma.
Najprej je bilo naše.
Zdaj ni več.
Dali so nam zaplate kršja, drugo zemljo pa ponudili drugim.
Belcem.
To so bumerji.
Belci so skakali drug čez drugega kot kobilice,
da bi nam ukradli zemljo, ki so nam jo pravkar dali.
Čeprav najboljše zemlje nismo mogli niti povohati.
Zdaj razumeš, zakaj ne govorimo več veliko?
Anglež piše Biblijo, vendar nam ni govoril resnic.
Zadnjič si rekel, da ne iščeš krivcev in uslug. -Saj jih ne.
Toda moja prihodnost ni tam. Kot je rekel. -Tudi moja ne, ampak ...
Kaj nama ostane?
Lahko ju pustiva tu.
In greva naprej.
Tri dni sta oddaljena od svoje družine, Eli.
Svojo družino sem enkrat peljal tu mimo.
Pred 15 leti.
Pregnali so nas iz Nebraske.
Šli smo tja, kjer so zdaj ti ljudje.
Žena je umrla noseča.
Kakih 150 km od tu sem ji izrezal otroka.
Obdržal sem ga.
Deklico, dve leti je dočakala.
Dokler je ni vzela vročica kot še skoraj vse druge.
Ko je prišla vojska pome, sem živel iz rok v usta.
Razumem, kaj moraš narediti in zakaj.
Ne bom se pregovarjal.
Ampak tu sem že bil.
In ne grem nazaj.
Glede tega si moram prisluhniti.
Drug voz? -Tega so mi dali v zameno.
Primernejši je za njihove konje.
Torej prideš nazaj? -Pustila sem denar.
Kaže, da sem le spoznala nekoga, ki mu lahko zaupam.
Traparija.
Blizu ju imej.
Nož pa še bliže.
Če se bo zaostrilo, bo celo morilec zastal.
Zakaj?
Zaradi tvojega obraza.
Kaj je narobe z njim?
Moški si ga ogledujejo.
Izrabi trenutek.
In ne pozabi, mirnost je hitrost.
Škorpijon si?
Po zvezdah, si rekla. -Po horoskopu, ja. -Škorpijon?
Njegovemu repu rečemo kuvhat.
Plavajoče race.
Pomlad prinese. -Dobro. -In nevihte.
Ja.
Škorpijoni so nevarni. -O, ja. -Sami sebi.
Tako si želijo ubiti plen, da na koncu pičijo sebe.
Previdna bom. -Taka pač si.
Nekaj imam zate.
Menda je pot precej preprosta.
Pravi ženska, ki Wyoming išče iz New Orleansa.
Od njiju sem ga kupil.
No, ponudil sem, da ga odplačam z delom.
Vedela sem, da boš ostal.
Zapisano je v zvezdah.
Upala sem, da boš povedal še kaj o tem, kaj je tam zgoraj.
Menda so ga naredili v Angliji.
Ja, res je.
Hvala.
En teden, morda kaj več.
MEDIATRANSLATIONS Priredil: Johnny