Colme?
Idemo do paba, Colme?
Dva popodne je, ono.
Hoćemo se vidjeti dolje, dakle?
Vidimo se dolje, dakle.
Kako to da si doma?
Brate?
Kako to da si doma?
Kucao sam ColmSonnyLarryju. Samo sjedi.
Samo sjedi i što radi?
Samo sjedi i ništa ne radi.
Puši.
Je li spavao?
Pušio je, Siobhán. Kako da se puši u snu, ono?
Jeste li u svađi?
Nismo u svađi.
Mislim da nismo u svađi.
Jesmo li u svađi?
Zašto mi nije htio otvoriti vrata?
Možda mu samo više nisi drag.
Pintu, Jonjo.
Colm nije s tobom? -Nije.
Colm je uvijek s tobom. -Znam.
Zar mu nisi kucao? -Jesam, kucao sam mu.
Pa gdje je? -Samo sjedi.
Samo sjedi i što radi? -Samo sjedi i ništa ne radi.
Puši.
Jeste li u svađi? -Mislim da nismo u svađi.
Zvuči kao da ste u svađi. -Da, zvuči kao da smo u svađi.
Da opet pokušam?
To bi bilo najbolje.
Pozorniče Kearney.
Nikad ne pozdravi.
Nikad bome ne pozdravi.
Colme!
Colme?
Vrata su bila otvorena, Colme.
Colme?
Kamo si ti krenuo, kvragu?
Svi? -Ne, istina je.
Postigao je šest bodova iz igre.
A jedva veličine patuljka. Sušta istina!
Živjeli. -Živio, Pádraic.
Sjedni negdje drugdje.
A?
Ali tu mi je pinta, Colme.
Tu mu je pinta, Colme, još otkako je došao i naručio pintu.
Okej.
Ja ću sjesti negdje drugdje, dakle.
Jeste li u svađi? -Mislio sam da nismo u svađi.
Pa, u svađi ste.
Sjedi sâm vani kao koji god.
Da, izgleda kao da smo u svađi.
Pa, najbolje da popričam s njim, dakle.
Da vidim u čemu je stvar, bome.
To bi bilo najbolje.
Sjest ću uz tebe, i ako ćeš unutra, za tobom ću,
a ako odeš doma, za tobom ću i tada.
Nego, ako sam ti nešto skrivio, samo kaži što sam ti skrivio.
I ako sam nešto rekao pijan i zaboravio, ali valjda nisam rekao pijan i zaboravio.
Ali ako jesam, kaži što je, pa da ti se ispričam i za to, Colme.
Iz dna duše ću ti se ispričati.
Samo prestani bježati od mene kao nekakav glupi ćudljivi školarac.
Ali ništa mi nisi rekao.
I ništa mi nisi skrivio.
To sam i ja mislio, ono.
Samo mi više nisi drag.
Jesam, drag sam ti.
Nisi.
Ali jučer sam ti bio drag.
Je li, a?
Mislio sam da jesam.
Pádraic.
Dominic.
Što je s tobom?
Ništa nije sa mnom, za Boga miloga.
Gle što sam našao.
Štap s kukom.
Čemu bi služio, pitam se.
Za kvačenje stvari udaljenih za dužinu štapa?
Kamo ćeš?
Tu dolje.
A može i tako!
Imaš koju pljugu? -Ne.
Ma imaš. Uvijek imaš pljuge.
ColmSonnyLarry kod Jonja dijeli hrpe pljuga.
Svima koji hoće.
Je li? -Ne!
Ponašaš se strašno neobično.
Kako to da si tu?
Je li pab zatvoren?
Ne, otvoren je.
Ima li što u novinama?
I dalje samo Građanski rat.
Ružno je to.
Gđa McCormick će navratiti, Pádraic. Nisam joj umakla.
Valjda u doba kad si obično vani.
Jesam li?
Jesi. Da, znaš da jesi.
Pa što onda, Siobhán.
Ovo je i tvoja kuća.
Je li šest godina otkako su vam mama i tata umrli, Siobhán,
ili je sedam godina otkako su umrli?
Bit će već skoro osam godina, gđo McCormick, nego.
Zar će biti već skoro osam godina?
Zar vrijeme baš ne leti?
Nego što, kad je čovjeku veselo.
Idi ti u pab, Pádraic, ako nas misliš gnjaviti.
Ne moram onamo svaku večer, je li?
ColmSonnyLarry ga je ustrašio, valjda.
Što ste čuli o ColmSonnyLarryju?
Zar vas dvojica niste bili najbolji prijatelji?
Još smo najbolji prijatelji.
Niste. -Tko kaže?
Ona kaže.
Pobogu, Siobhán.
Nisam to rekla, gđo McCormick! Samo sam pričala.
Idi ti do Jonja, Pádraic, ne motaj nam se pod nogama.
Gđa McCormick nikad ne navrati da popriča.
Nikad ne navrati jer joj umičeš. -Ne umičem!
Sakriješ se iza zida ako naiđe putem.
Nije istina
da se sakrijem iza zida.
Sretno vam bilo.
Oko čega god da se borite.
Nisam čuo da će biti svirke.
Sređena je u zadnji čas.
Colmovom odlukom.
Sve gospe vole Colma, znaš. I to oduvijek.
Da? To nije istina.
Još ti je zabranjeno, Dominic! Van!
Zabrana je do travnja, rekao si. -Što je sad?
Travanj.
Ipak ostavi taj štap vani i ne tlači žene. -Ima žena?
Ima žena.
I to dobrih.
Ako sjednemo uz Colma žene bi morale pričati i s nama,
pa ih možemo zbariti čavrljanjem.
Sad mi odgovara i da sjedim tu.
Je li, a?
Odgovara ti, a?
Ne trpim te cmoljave.
Sviraj nešto plesno, Colme!
Da zaplešemo!
Umjesto tih cmoljavih jadikovki.
Ma nije li mi on dovoljna muka i bez tvoje jezičine?
Kakva ti je on muka?
Samo...
Neće više biti moj prijatelj.
Zar mu je dvanaest godina?
Zašto neće više biti tvoj prijatelj?
Tata će nas ubiti ako ga probudimo nakon drkanja.
Neće te kazniti jer si mu uzeo brlju?
Kaznit će me.
Ali jebi ga.
Večeras sam vidio paljbu topova i pušaka na kopnu.
Jesi li i ti?
Bit će da je Građanski rat.
Znam to, naravno.
Mene nije briga za ratove. Protivim im se.
Ratovima i sapunu.
Toliko ću ti reći.
Ide nam pričanje, zar ne?
Nama dvojici?
A tvoja sestra, voli li ona pričati?
Ne koliko većina žena, ali pričat će, ono.
Draže joj je čitanje.
Čitanje?
U vražju mater.
Čitanje.
A jesi je ikad vidio bez odjeće?
Nisam.
Stvarno nisi, a brat si joj?
Ni u djetinjstvu?
Ne volim pričati o takvim stvarima, Dominic!
Kakvim stvarima?
Sestrama bez odjeće!
Vidio si mog tatu bez odjeće.
I do smrtne ure ću žaliti zbog toga.
Jasno, kao da ne znam.
Onaj njegov smeđi kurčić.
Zašto je takav?
Možda je dobio lošu vijest?
Tata?
Ne, ColmSonnyLarry.
Nisam ti rekao da odlazim ako se opet požališ na tog tikvana?
Ne izgleda kao da je dobio lošu vijest. Nego kao da mu je pao kamen sa srca.
OŽUJAK 1923.
TRAVANJ 1923. PETAK 1.
Samo vodim krave ovuda.
Što?
Samo vodim krave ovuda. Nije da, znaš, nastojim...
Obično ih ne vodiš tuda.
Ne, ali mali se onda prepao kvočke na uglu, pa sam...
Tek sam...
Tek sam vidio u koji smo mjesec jučer prešli.
Prvoaprilska šala?
Prešli smo u travanj.
Onda, da svratim po tebe prije paba?
Svratit ću.
Uglavnom,
bolje da polovim te zloćke dok mi se nisu razbježale.
Možda ni njima više nisam drag.
Vidimo se u dva, dakle, Colme.
Da svratiš poslije na šeri?
Ne moraš čamiti u kući po lijepom danu.
Pa i hoću.
Kakva je knjiga?
Tužna je.
Tužna?
Pa, ne čitaj tužnu, Siobhán, da se ne rastužiš.
Zar nikad nisi usamljen, Pádraic?
Nikad nisam što?
Usamljen.
Zar nikad nisam usamljen?
Što je sa svima vama?
Isuse.
“Usamljen”. U vražju mater.
Colme?
Pintu, Jonjo.
Kakav je?
Sjajan, rekao bih. Barem prema meni.
Što to radiš?
Znači, danas ćeš opet biti đubre, je li?
Smijem li piti na miru, Pádraic?
Bome, ne zovi čovjeka da ti svrati kao da nema pametnijeg posla.
Nisam te zvao da mi svratiš.
I bome nemaš pametnijeg posla.
Bome nemaš pametnijeg posla.
Znam da nemam pametnijeg posla, ali imao bih bome pametnijeg posla
od svraćanja tebi, Colme Doherty!
Na primjer?
Na primjer, što bi radio?
Čitao.
Čitao, a?
Ja sam danas prijepodne
napisao ovo.
Sutra ću napisati drugi dio.
A preksutra ću napisati treći dio.
I do srijede će svijet imati novi napjev kojeg ne bi bilo da sam cijeli tjedan
slušao tvoje gluposti, Pádraice Súilleabháine.
Hoćeš li ti onda piti vani, ili hoćeš da ja pijem vani?
Ja ću piti vani, jer ti je napjev ionako sranje.
Ne bih se trudio oko njega.
Jučer sam bio pregrub.
Jučer, kaže.
Dobro znam da si jučer bio pregrub.
I danas.
Jednostavno imam silan pojam izmicanja vremena, Pádraic.
I mislim da moram posvetiti svoje preostalo vrijeme mišljenju i skladanju.
Nastojanju da više ne slušam dosadne priče koje mi ti govoriš.
Ali žao mi je zbog toga. Baš je, ono.
Zar umireš?
Ne, ne umirem.
Ali onda imaš gomilu vremena.
Za pričanje?
Nego. -Za pusto pričanje?
Ne za pusto pričanje. Za dobro, normalno pričanje.
Pa ćemo nastaviti pusto pričanje, a moj će život nastaviti kopniti.
I za dvanaest ću godina umrijeti, a da nisam ništa ostavio za sobom
doli pričanja koja sam vodio s ograničenim čovjekom, je li?
Kažem: “Ne pusto pričanje.”
Kažem: “Dobro, normalno pričanje.”
Neku večer si mi puna dva sata pričao
o svemu što si danas našao u dreku male magarice.
Dva sata, Pádraic. Mjerio sam.
Pa, nije bio drek male magarice, je li?
Nego drek konjića, što pokazuje koliko si slušao.
Ništa od toga mi ne pomaže, shvaćaš?
Ništa od toga mi ne pomaže.
Onda ćemo samo pričati o nečem drugom.
Što ti je?
Ništa.
Nećemo na šeri?
Nije mi do toga.
Ne, neću danas opet tako!
Hej! Što je s tobom i mojim bratom?
Ne deri se na mene usred dana, u redu, Siobhán?
Ne možeš tek tako prestati biti čovjeku prijatelj!
Zbog čega?
Jer to nije lijepo.
Šeri, Siobhán? -Ne!
Dobro.
Je li pijan nešto rekao? -Ne, draži mi je pijan.
Smeta mi sve ostalo vrijeme.
Što te, bome, onda smeta?
Dosadan je, Siobhán.
Kakav je?
Dosadan je.
Ali oduvijek je dosadan. Što se promijenilo?
Ja sam se promijenio.
Jednostavno više u životu nemam prostora za dosadu.
Ali živiš na otoku uz obalu Irske, Colme.
Kom se vragu tu nadaš, ono?
Mjerici mira, Siobhán. To je sve.
Mjerici mira u srcu, ono.
Ti to možeš shvatiti. Zar ne?
Misliš ti da sam dosadan?
Ne. Jer nisi dosadan, drag si.
To sam i mislio. Hoću reći, sretan sam.
Bar sam bio, dok mi najbolji prijatelj nije postao nedokazan blento.
Stvar je u njemu, Pádraic.
Možda je samo potišten.
To sam i ja mislio, da je potišten.
A ako je, može to bar držati u sebi, ono. Znaš, gutati, kao i svi mi.
Ne, Jenny! Van!
Van!
Samo hoće društvo, Siobhán. -Životinjama je mjesto vani.
A ljudi mi se ne smiju iza leđa,
je li?
Ne. Zašto bi se?
Ne misle da sam tup i takvo što?
Tup?
Ne.
Ne djeluješ baš sigurno.
Naravno da sam sigurna.
Dominic je tupan na otoku, zar ne?
Je, nego što. Daleko najveći.
Samo malo, daleko najveći. A tko je onda idući tupan?
Pa, ne bih tako prosuđivala ljude, je li?
Kako? -Slijedom tuposti.
Znam da ne bi. A ni ja, ali pokušaj, ono. -Ne!
Neću pokušati.
Na otoku bome ima dovoljno ljudi koji sude, pa neću!
Nisi tup! Drag si čovjek, u redu? Zato prijeđi preko toga!
Pametan sam kao ti, uostalom. Barem to znam.
Da, bome, ne budi glup.
Što ti se dogodilo?
Tata je otkrio stvar s brljom.
Isuse, Dominic!
Siromahu jedan.
Čime te to prebio, kvragu?
Na kraju kuhalom. Ne bi mi smetalo, da nema kljun.
Hoćeš prijevoz do crkve?
Goni te govnare!
Dominic!
Samo, smijem prenoćiti kod vas?
Samo noćas, ono?
Pa, dobro, ali samo noćas, pazi.
Lijepo! Vidimo se na večeri, dakle.
Otpustite mi grijehe, Velečasni. Osam se tjedana nisam ispovjedio, mislim.
Izvoli, Colme.
Kao i obično, valjda, Velečasni. Piće i nečiste misli.
I malo ponosa, valjda.
Iako to nikad nisam smatrao grijehom, ali kad sam već tu.
A...
Kako je s beznađem?
Nema ga baš u zadnje vrijeme. Hvala Bogu.
A zašto više ne razgovaraš s Pádraicom Súilleabháinom?
To nije grijeh, je li, Velečasni?
Nije grijeh, ne, ali nije baš ni lijepo, zar ne?
Tko vam je rekao?
Ovo je otok, Colme. Pročuje se.
A i Pádraic me zamolio da se založim, ono.
A tako.
Dakle.
Nemaš nečiste misli o njemu, je li?
Vi me to zezate?
Hoću reći, bome, vi me to zezate?
Ljudi imaju nečiste misli i o muškima.
Imate vi nečiste misli o muškima, Velečasni?
Nemam nečiste misli o muškima.
I kako se to usuđuješ reći o svećeniku?
Pa, prvi ste počeli.
Pa, možeš smjesta van iz moje ispovjedaonice, znaš.
I ne dam ti oprost ni za što do idućeg puta, baš!
Pa, bolje da dotad ne umrem, a, Velečasni? Jer ću skroz najebati!
Skroz ćeš najebati!
Da, skroz ćeš najebati!
Pintu, Colme?
Ako mi se ne prestaneš obraćati i ne prestaneš me gnjaviti
i slati sestru ili popa da me gnjave...
Nisam poslao sestru da te gnjavi. Ima svoju pamet.
Iako sam popa poslao, pa eto.
Odlučio sam postupiti ovako.
Kod kuće imam vrtlarske škare.
I svaki put kad me budeš gnjavio od današnjega dana
uzet ću te vrtlarske škare i njima si odsjeći jedan prst.
I dat ću taj prst tebi.
Prst s moje lijeve šake. Šake za violinu.
I svaki dan kad me opet gnjaviš odrezat ću novi i dati ti ga
dok se ne opametiš i prestaneš.
Ili dok ne ostanem bez prstiju.
Je li ti sada sve jasnije?
Ne baš, nije.
Jer ti ne bih htio povrijediti osjećaje, Pádraic. Ne bih, ono.
Ali smatram da još mogu samo drastično.
Još ti možeš svakojako drugačije.
Otkud su ti prsti prvi izbor?
Molim te, ne obraćaj mi se.
Ne više, Pádraic. Molim te.
Preklinjem te. -Ali...
Tiho, ono, Pádraic.
Samo, znaš, tiho, ono. -Da, tiho, ono.
Bit ću tiho.
Samo što ja i sestra mislimo da si možda samo malo potišten, Colme.
I znaš što ću ti reći, to s prstima samo to potvrđuje.
Zar ne bi tako rekao, Colme?
Počev od sada.
Pa, to još nisam čuo.
To još nisam čuo. Baš mu nisi drag, Pádraic.
Prsti!
Isuse. Ozbiljno to kaže, momci. -Ozbiljno to kaže! U očima mu se vidi.
Samo zato što si mu dosadan.
To je pretjerivanje!
Tko ti je rekao za dosadno?
Pa, načuo sam ga. Ono, što sam onda trebao?
Meni nisi dosadan.
I, pobogu, da si nešto odrežem
za svakog dosadnog koji tu dođe, ostala bi mi samo glava.
Jesam li tebi dosadan, Gerry? -Nisi.
S tim u vidu,
vas dvojica ste mi oduvijek bili čudan par, ono.
Ne, nismo. -Da, jeste.
Jeste. Očito da jeste.
Jer radije bi se osakatio nego razgovarao s tobom.
Colm je oduvijek više misaon.
Zašto svi... Ja sam misaon.
Nisi, Pádraic.
-Sestra ti je.
Sestra. Siobhán. -Prije si...
Prije si... Što je on?
Prije si pravi dobričina.
Prije si pravi dobričina, nego. Izuzev kad si pijan.
Izuzev kad si pijan, nego.
Nekad sam mislio da je lijepo kad si to.
Pravi dobričina.
A sad mi zvuči kao nešto najgore što sam čuo.
Ne primaj to tako, Pádraic. -Ne primaj to tako, Pádraic.
Na tvojoj smo strani.
Čemu se vi smješkate?
Zašto je taj cmoljo tako cmoljav? Samo je čovjek, bome, ljudi!
Debeli, riđi čovjek!
Aj jaj jaj.
Da vam nešto kažem. Strašno ste cmoljavi domaćini.
Srećom, moraš nas trpjeti tek jednu noć.
I zatvaraj usta dok jedeš.
Zar smo u Francuskoj?
Reci mu, Pádraic.
Nego, ne budi uvredljiv, bome, Dominic.
Ne. Samo to za usta.
Colm Doherty i njegovi debeli prsti.
Ne bi ih ni mogao prosjeći kroz to salo.
Može možda jedan prst, da vidite blefira li?
Ne, nipošto.
Tako bih ja. Natjerao ga na jedan prst, da vidim blefira li.
U najgorem slučaju sigurno može s četiri prsta svirati violinu. Ili bendžo.
Ma kakvi. Samo nećemo više imati veze s njim.
Ti nećeš. Ovaj bedak hoće.
Bedak sam, točno je.
Nisi bedak!
Pobogu.
Postajem potišten u ovoj kući.
Bi li radije u svoju, dakle?
Čujem da je bome puna smijeha.
Pa, touché.
Tu što?
Ché. Touché. To je francuski izraz.
A kako to, Siobhán, da se nikad nisi udala?
Bome te se ne tiče kako to da se nikad nisam udala.
Kako me se ne tiče?
Kako te se ne tiče?
Nikad nisi bila divlja?
Divlja? Nisam li nikad bila divlja?
Ne znam o čemu ti to, Dominic.
Divlja u kom smislu? Bijesna? Jer sad postajem bijesna, da znaš!
Ne bijesna. Divlja. -Samo govoriš divlja, Dominic!
Divlja! -Brat ti je rekao?
Da ideš na cestu ako mi počneš govoriti gluposti?
Ljigavosti, ne gluposti. -Neuspjeh je dvostruk, zar ne?
Je.
Idem leći, a on više neće prenoćiti, Pádraic.
Ma koliko da si potišten. Radije puštam magaricu u kuću.
Opet neuspjeh.
Ali “mlakonji ništa” i sve to.
Slušaj.
S vama dvojicom će sve biti u redu.
Hoće li?
Zdravo, gđo O'Riordan, evo mlijeka. Sad mi dugujete za dva tjedna.
Nitko nije donio nijednu vijest s vaše strane otoka, Pádraic.
Zar ćeš biti poput njih?
Da, gđo O'Riordan, nažalost. I malo mi se žuri, pa...
Eileen Coughlan nije imala vijesti.
Vincent Shaughnessy nije imao vijesti.
Loš tjedan za vijesti. Ali bude katkad tako.
ColmSonnyLarry, ni on nije imao vijesti.
Zar nije?
Taj čovjek nikad ne priča.
Katkad priča. -Šutljivac.
Nego, eto, dugujete mi za dva tjedna, gđo O'Riordan. Kao što kažem.
Gospe.
To je Peadar.
Peadar uvijek ima hrpu vijesti.
Može vijesti, Peadare? -Vijesti, je li?
Jedan se ubio prijeko kod Rosmucka.
Samo je ušetao u jezero.
Dvadeset devet i zdrav k'o dren, budala.
Bog nas ljubio!
Ne, nije “Bog nas ljubio”. Budala!
Jedan drugi,
protestant, naravno,
ubo je gospođu u Letterkennyju.
Šest puta ju je ubo.
Dobri Bože! A je li umrla, Peadare?
Umrla je, nego što.
Nije je to žlicom ubadao.
To je puno vijesti.
Ovaj nema vijesti, zar ne? Nikakav si vjesnik!
Papani nikad nemaju vijesti. -Papani!
Duhovito.
Sjetio sam se jedne vijesti, gđo O'Riordan.
Otac je prebio Dominica Kearneyja kuhalom u subotu,
pa je Dominic kod mene i sestre.
Da otac bar uzme predah od batinanja.
A još je policajac.
Zar to nije vijest?
Taj Dominic je grozan mali glupan.
To nije vijest.
Ipak, bio je razbijen kad sam ga sreo.
Ja bih ga prebila kuhalom da nisam stara. -To je vijest, kažem.
To nije vijest. To je drek od vijesti.
Okej, gđo O'Riordan, hvala...
Vidimo se kad se vidimo.
I reci mom ševrdavom sinu da se vrati do večere,
ili ću vam obojici dati batina, a bome i tvojoj gadnoj sestri!
Pa zdravo, Colme. Vidimo se večeras kod Jonja na pinti koju mi duguješ?
Ne dugujem ti...
Vidimo se, Peadare.
Dobar si čovjek.
E, stani.
Stani.
Što kažeš, Jenny?
Hoćemo li sami u pab?
Hoćemo. Dođi.
Jedno piće za tebe, gospo, pa ćeš doma.
Treba mi izglačati košulju za ujutro.
Okej, tata.
Nego. Ujutro odlazim na kopno.
Zato mi treba čista košulja, ono.
“A zašto ujutro odlaziš na kopno, Peadare?”
Hvala na pitanju, Colme. Reći ću ti.
Tražili su dodatno ljudstvo za par strijeljanja,
ako izbiju nekakvi neredi, ono.
Plaćaju šest šilinga uz besplatan ručak.
A otišao bih i bez plaće.
Oduvijek hoću vidjeti strijeljanje, a ti? Makar bi mi draže bilo vješanje.
Koga strijeljaju?
Momci iz Slobodne države strijeljaju neke iz IRA-e.
Ili je obrnuto?
Danas mi je to teško pratiti.
Bilo je puno lakše dok smo svi bili na istoj strani i samo ubijali Engleze.
Mislim da je. Bilo mi je draže.
Ali nije te briga tko strijelja koga?
Za šest šilinga i besplatan ručak, nije! Mogu i tebe strijeljati.
Da dođeš sa mnom?
Možeš bome napisati tužbalicu o tome.
Ne, samo se zezam.
Koji su ovi?
Studenti muzike, mislim, iz Lisdoonvarne.
Još jedan viski, uglavnom, Jonjo.
Pobogu, večeras ih baš trusiš, Pádraic.
Da? Što te se tiče?
Pádraic, nemoj sad...
Idi po Siobhán, Dominic, može?
Što bi ti, govnaru?
Još jedne batine, je li?
Murjak, s tobom smijem pričati, zar ne? Samo s debelim ne smijem pričati.
Zapravo, ne pričaj ni sa mnom.
Pa, uglavnom, zanima te koje tri stvari najviše mrzim na Inisherinu?
Pa baš i ne.
Prva.
Policajci.
Druga.
Trbušasti violinisti.
I treća.
Ček, treća je smiješna. Koja ono?
Idem ispočetka. Prva.
Policajci.
Druga.
Trbušasti violinisti. -Trbušasti violinisti.
I, sranje, koja je treća? -Idi svojima, Pádraic. Ozbiljno.
Ozbiljno, je li?
I obraćaš mi se, je li?
Siobhán!
Pádraic se izbezumio viskijem, a Colm je tamo. Bolje dođi.
Ti, Colme Doherty, znaš kakav si bio?
Ne, Pádraic, kakav sam bio?
Drag!
Bio si drag!
Zar nije?
A sad, znaš kakav si?
Nisi drag.
Pa...
Dragost onda valjda ne potraje, zar ne, Pádraic?
Samo, da ti kažem što potraje?
Što? I ne reci nešto glupo poput glazbe.
Glazba potraje. -Znao sam!
I slikarstvo potraje. I pjesništvo potraje.
Kao i dragost.
Znaš koga se pamti zato što je bio drag u 17. stoljeću?
Koga? -Apsolutno nikoga.
No svi se sjećamo glazbe iz tog vremena.
Baš svi znaju Mozartovo ime.
Pa, ja ne znam, pa toliko o tome.
I, uostalom, pričamo o dragosti.
Ne o tom nekom.
Moja mama je bila draga.
Pamtim je.
I moj tata je bio drag. Pamtim ga.
I moja sestra je draga.
Pamtit ću je. Zauvijek ću je pamtiti.
I tko će drugi? -Tko će drugi što?
Pamtiti Siobhán i tvoju dragost?
Nitko neće.
Za pedeset godina
nitko neće pamtiti nikog od nas.
No glazba čovjeka otprije dva stoljeća...
“No”, kaže on, kao Englez.
Dođi doma, Pádraic.
Boli me briga za Mozarta,
i za Borvovena,
i za sve te bezveznjake s čudnim imenima.
Ja sam Pádraic Súilleabháin.
I ja sam drag.
Dođi doma.
Znači, radije bi se družio s ovim, je li?
S ovim koji prebije sina na mrtvo ime svake večeri kad ga ne pipka.
Nisam mu to rekao, tata. Sad je samo pijan.
Nekad si bio drag.
Ili nikad nisi bio?
O, Bože.
Možda nikad nisi bio.
Popričat ću s njim, Colme. Ne moraš izvesti ništa drastično.
Neće te više gnjaviti.
Baš šteta.
Nikad nije bio zanimljiviji. Mislim da mi je opet drag.
Bio je u osamnaestom stoljeću, uglavnom. Mozart.
Ne u sedamnaestom.
Siobhán Súilleabháin! Vidi, vidi.
Samo hoću slaninu, gđo O'Riordan. Ne stignem pričati.
Stiglo ti je pismo.
Otvorilo se, je li?
Je, od vrućine, valjda.
Ponuda posla, je li?
Ponuda posla iz knjižnice na kopnu, je li?
Samo slaninu, molim, gđo O'Riordan. Desetak narezaka.
Nikad mi ništa ne kažeš!
Pa, razapela bi ga odlaskom!
Hej, nitko ne odlazi!
Slušaj, nisam došao pričati.
Samo reći da je sve ono sinoć pričao viski, Colme.
Sve što sinoć?
Sve što sam već govorio.
Što si govorio?
Da. Ne sjećam se naročito, ali sjećam se da srž nije bila najbolja.
Uvijek se zna, zar ne?
Pa, uglavnom, samo bih ti se ispričao.
Da ostanemo na tome?
Zašto me samo ne pustiš na miru, Pádraic?
Već sam ti rekao, zar ne?
Da, znam. Samo sam...
Mislim, zašto me samo ne pustiš na miru?
Što to radiš? -Ne znam.
Jebote, ono.
Kako novi napjev?
Što?
Za Boga miloga, Pádraic.
Koliko još puta?
Neću stavljati magaricu van dok sam tužan, okej?
Pa, kad si je jučer pustio kupila sam konce govana!
Nije bilo konaca u govnima magarice.
Bilo je slamki, ako je nečeg bilo.
Možda je bila slama, dakle.
Donijet ću nam kašu.
Jesam li sinoć bio odvratan?
Ne, bio si krasan.
Pa, znam da nisam bio krasan, Siobhán.
Bio si krasan. Oko mene, barem.
Naravno da sam bio krasan oko tebe.
Kakav da budem oko tebe?
Što je to bilo? Ptica?
Što je to bilo?
Udarac u vrata.
Ptica?
Nego. -Ne.
Što je to bilo, dakle?
Udarac u vrata? -Nego!
Što je udarilo u vrata?
Udario je,
teško je lagati,
udario je
prst.
Što to?
Prst.
Isuse, Siobhán! Strašiš malenu! -Baci ga, Pádraic!
Neću mu baciti prst! Uprljat će se!
Kamo ćeš ga staviti?
U kutiju za cipele.
Ajoj. O, Bože.
Pa,
ozbiljno to misli, dakle.
Mora li biti tu dok jedemo? -Kad završim kašu, vratit ću mu ga.
Jesi ti bome glup?
Hoću reći, jesi ti bome glup?
Ne, bome, nisam glup. Pričali smo.
Moraš ga sad pustiti na miru, Pádraic. Zauvijek!
Misliš?
Mislim? Da, mislim!
Odrezao si je prst, bome, i bacio ga na tebe!
Ma daj! Nije na mene.
Dobro, što ćemo?
Ne možemo čuvati čovjekov prst.
Isuse, Colme!
Je li boljelo?
Isprva je užasno boljelo. Kao da ću klonuti.
Čudno, sad mi je u redu, od cijele uzbuđenosti.
Jesi li za čaj?
Nisam, Colme. Samo sam ti došla vratiti prst.
Da?
Hvala.
Lijepo se razvedrilo, zapravo.
A ne bi se očekivalo.
Što tražiš od njega, Colme?
Da se sve ovo okonča?
Tišinu, Siobhán.
Samo tišinu.
Još jedan tih čovjek na Inisherinu, ma baš krasno!
Imaš tišinu, dakle.
Nije stvar u Inisherinu.
Samo u traženju da dosadnjaković pusti čovjeka na miru.
“Dosadnjaković”! Svi ste bome dosadni!
Sa sitnim zavadama oko ničega!
Svi ste bome dosadni!
Pobrinut ću se da više ne priča s tobom.
Daj.
Inače idući put idu sva četiri, ne samo jedan.
Ne misliš ozbiljno.
Pa, to ti bome neće pomoći glazbi.
Nego.
Sad smo na pravom putu.
Mislim da si možda bolestan, Colme.
Katkad me brine ne zabavljam li se ja to samo
dok odgađam neizbježno.
Tebe ne?
Ne, mene ne.
Da, brine te.
POŠTANSKI URED TELEGRAFSKI URED
Declane!
Živjeli!
Živio!
Da te povezem?
Može.
Hvala, momče!
O, ne, nisi onaj student iz Lisdoonvarne, je li?
Jesam. Ja sam Declan.
Zašto pitate?
U pošti su mi rekli da potražim studenta Declana iz Lisdoonvarne.
Da, stigao ti je brzojav. Od mame.
Moja mama više nije s nama.
Ne od mame, oprosti.
Kažem od mame? Od tetke. Da, od tetke.
O tvome tati je.
Što je s tatom?
Udario ga je pekarski kombi.
Pekarski kombi? -Da.
Moli da požuriš doma, da ne umre sâm.
Umre?
Ili ako mu se pogorša dok je sâm.
To je nemoguće.
Nije nemoguće.
Pekarski kombiji stalno udaraju ljude. -Znam!
Tako mi je mama poginula.
Ako je isti pekarski kombi, bome, ubit ću ih.
Hvala.
O čemu si pričala s ovim s broda?
O tome da vas se to ne tiče, mislim.
Jasno da me se tiče. Nisam li zakon?
Bome pimpeka.
Pa, reci svom cendravom bratu da uskoro svraćam na dužno prebijanje.
Prebijanje?
To bi bilo dobro, zapravo. Da mu odvrati misli.
Strašno si čudna gospa.
Nije čudo da nikom nisi draga.
Pa zdravo, gđo McCormick.
Jedna smrt će pohoditi Inisherin prije isteka ovog mjeseca.
Jedna smrt, a?
Možda čak i dvije smrti.
Pa, to bi bilo žalosno.
Molit ćemo se Gospodinu
da to ne budete ni ti ni sirota Siobhán.
Pa, nije li lijepo to reći?
Nisam htjela zvučati lijepo.
Htjela sam zvučati precizno.
U vražju mater.
Što je bilo?
Ništa.
Tata kaže da će te ubiti u nedjelju jer si izlanuo da me pipka.
“Ubiti” ubiti, ili, znaš,
“malo me pretući”, ubiti?
“Malo te prebiti”, ubiti, mislim.
Makar je jednom ubio čovjeka.
Oprosti što sam to izlanuo, Dominic.
Bio sam neprihvatljiv te večeri.
Bio si smiješan, izuzev toga.
Zato ne shvaćam zašto je debeli bacio prst na tebe.
Činilo se da mu ne smeta što ga vrijeđaš. -Nije.
Je li?
“Pádraic nikad nije bio zanimljiviji”, tako je rekao.
“Mislim da mi je opet drag.”
Nego.
Možda te svim ovim samo hoće natjerati da iskušaš novi pristup,
počneš si malo držati svijeću.
Misliš?
Da, i da malo manje budeš, znaš,
cendravi bezveznjak.
Pa, malo manje sam cendravi bezveznjak, znaš.
Je li, a?
Baš jučer je tu bio glazbenik s kojim se Colm sjajno slagao.
I što sam učinio? Otjerao sam ga s otoka.
Je li? Kako?
Rekao sam da mu je pekarski kombi udario tatu i da požuri doma dok ne umre.
Nikad nisam čuo ništa podlije.
Eto, da, bilo je malčice podlo, ali
bit će dobro kada doma otkrije da mu tatu nije udario pekarski kombi.
Nekad sam mislio da si tu najljubazniji.
Ispada da si isti kao oni.
Jesam, najljubazniji sam.
Dominic, daj!
Pa, možda nisam baš sretan, znaš!
Možda sam ovo novi ja!
Nego što.
Možda sam ovo novi ja.
Živjela!
Isuse Bože, Dominic!
Prestani se prikradati ljudima! Samo što nisam dobila srčani udar!
Nisam ti se prikrao. Prišao sam ti.
Uz tebe i onu avet, Isuse!
I ja uvijek kažem da je avet, jer je avet.
Pobogu, imamo puno zajedničkog, zar ne? Nas dvoje. Kažemo da su starci aveti i to.
Sjajno jezero, zar ne?
Drago mi je da sam te ulovio, znaš.
Jer bih te nešto htio pitati, znaš.
A od otkrića da imamo puno zajedničkog,
pa, samo bih te još više htio pitati.
Nemamo ničeg zajedničkog.
Ne trči pred rudo.
Ali da, htio bih te pitati ovo...
Nešto u smislu...
Zbilja sam trebao ovo isplanirati.
Da, pa, htio bih te pitati ovo...
Vjerojatno se ne bi htjela, ne znam,
zaljubiti u dečka poput mene, je li?
Dominic, ne bih rekla, mili.
Ne, da, ne. I mislio sam da se ne bi.
Čak ni u budućnosti, ono? Kad budem tvojih godina?
Da, ne, nisam ni mislio.
Čisto rekoh, da pitam za svaki slučaj, jer ono, “mlakonji ništa” i to.
Eto, ode i taj san.
Pa,
najbolje da odem tamo i napravim ono što sam tamo namjeravao.
Daj, Sammy, moraš i ti plesati.
Kako si, debeli?
Plešeš sa psom, je li?
Pa, s kim bi drugim? Sirotog psa se ne pita.
A ako si nepristojan i ne nudiš mi sjesti, sâm ću se poslužiti stolicom!
Eto, što kažeš na takav pozdrav?
Jesi li ti bome šenuo?
Jesam li ja bome šenuo?
Ne, bome nisam šenuo, zapravo.
Ne samo da bome nisam šenuo,
već imam deset prstiju kao dokaz da nisam.
Koliko prstiju ti imaš kao dokaz da nisi? -Devet prstiju.
A devet prstiju je epitoma šenutosti.
Tako je. Epitoma!
Dosta toga! Nisam došao ovamo po lizanje!
Već po suprotnost. -Što je suprotnost?
Zbog čega si došao?
Ni zbog čega nisam došao, je li?
Samo banuti i dati ti jezikove juhe.
Sada jesi, pa možeš ići. -Nisam još gotov, je li?
Dobro, gotov sam s vratima. Nisam još gotov s jezikovom juhom.
Baš nam je dobro išlo, Pádraic.
Meni nije baš dobro išlo.
Meni je grozno išlo.
U redu, meni je baš dobro išlo.
Pa, ne može sve biti ti, ti, ti, je li? -Da, može.
Dvojica smo u ovome. -Ne, nismo.
Za tango je potrebno dvoje. -Neću tango.
Pa, plesao si s psom.
Kad smo kod tanga, kako ti ide s novim napjevom?
Upravo sam ga završio, zapravo.
Upravo jutros.
Ne, Colme, to je sjajno, ono!
Zbog toga sam plesao sa psom.
Obično ne plešem sa psom.
Nema štete u plesanju sa psom.
Plesao bih s magaricom kad bih znao. A kad bi i ona.
Je li dobar?
Tvoj napjev?
Kako se zove?
“Banšije s Inisherina”, sve si mislim.
Ali na Inisherinu nema banšija.
Znam, samo mi dvostruko š dobro zvuči.
Nego što.
Na Inisherinu ima mnogo dvostrukih š.
Da.
Možda ima i banšija.
Samo mislim da više vrištanjem ne navješćuju smrt.
Mislim da se samo posprdno zavale u stolicu i promatraju.
Navješćuju?
Da.
Stalno razmišljam kako bih je svirao tebi na pogrebu.
Ali to ne bi bilo fer za obojicu, zar ne?
Pa, sjajno da si završio napjev, Colme.
Više nego sjajno.
Stvarno je sjajno.
Onda, da se nađemo u pabu, Colme?
Da proslavimo tvoj napjev, ono.
Samo ako hoćeš, ono.
Ali mogu trknuti prvi. Da nam ih naručim.
Bi li mogao, Pádraic?
Bih li mogao trknuti
i naručiti ih?
Pa, i hoću.
Pobogu, dobro je prošlo. A možda sretnem tvog prijatelja, studenta Declana!
Rekao sam mu da mu tata umire, da ga se riješimo, ali sad nema potrebe!
Može i on s nama.
Zašto sjediš tamo kad sam ovdje?
Rekoh, da malo sjednem sâm, znaš.
I pričekam prijatelja.
Ti to mene bome zezaš?
Četveroprstog prijatelja?
Bome, zezaš me?
Ne, bome te ne zezam. Samo mu je trebalo skresati istinu u lice.
Siobhán, jesi za šeri?
Ne. -Dobro.
Što ti to radiš?
Ja? -Da, ti.
Ništa. Samo pijem.
Ne čekaš? -Ne čekam.
Čeka on, Siobhán. Colma Dohertyja. -Ne čekam.
Sad mi je rekao da čeka. -Tužibabo!
Dođi doma sa mnom, Pádraic. Moramo razgovarati o nečemu.
Razgovarati o nečemu?
To zvuči...
Ne bih razgovarao o nečemu.
Pa, moraš, jer odlazim.
Odlaziš?
Ono, odlaziš?
Ono,
ne ostaješ?
Da.
Ali što sa mnom?
Što s tobom? -Neću više imati prijatelja!
Imat ćeš Dominica. -Ma je li!
A i on me odbacio. Gdje sam ja to, kada me i seoski bedak odbaci?
I tko će kuhati?
To ti je prvo pitanje, je li? “Tko će kuhati?”
Nije prvo, zar ne? “Ali što sa mnom?” je bilo prvo.
Pádraic.
Pádraic!
Sada? Ali ne možeš sada otići!
Mogu sada otići.
Ne mogu čekati nastavak ovog ludila!
Što si mu rekao, kvragu, Pádraic?
Ništa, zapravo.
Dobro, ranije sam malo popričao s Dominicom.
I odlučio se za novi,
znaš, pristup držanja svijeće sebi, o čemu smo pričali.
Bože!
Sve je išlo dobro dok si nije odrezao sve prste.
Knjige mi ne stanu.
Bi li mi ih pričuvao?
Ne idi, Siobhán.
Jedino njih imam, zapravo.
Izuzev očitoga.
Brzo se vraćaš, zar ne, Siobhán?
O, Pádraic!
Ne reci: “O, Pádraic!”
Reci: “Da.”
Jenny.
Oh.
Neću razgovarati.
Nemoj mu sad ubiti psa.
I ne stavljaj mi, bome, u glavu misli kojih tu prije nije bilo, ludaro!
“Ludaro”!
Zbog čega bih tebi naudio?
Ti si jedino dobro kod njega.
Kako si, Pádraic? Dobro izgledaš.
Baš krasno, momci.
Ne trebaju mi tvoje isprike, u redu?
To mi je olakšanje.
Zato samo recimo da smo kvit
i dogovorimo se razići, ovaj put zauvijek.
Tvoji debeli prsti danas su ubili moju malu magaricu.
Zato, ne, nećemo reći da smo kvit.
Reći ćemo da počinjemo.
Zezaš me. -Da, ne.
Ne zezam te.
Zato ću sutra, u nedjelju,
na Božji dan, oko dva popodne,
navratiti do tvoje kuće i zapaliti je,
a nadam se da ćeš još biti u njoj.
Ali neću to provjeriti.
Samo pazi da psa ostaviš vani.
Nemam ništa protiv te budale.
Ili poduzmi sve u svojoj moći da me spriječiš.
Do grobova ćemo ovako.
Do groba jednog od nas, barem.
Evo.
Zamjerio si mi se, gadni. Je li onaj moj mali govnar opet kod tebe?
Pusti ga, Peadar. Magarica mu je uginula. -Je li?
Ona mala minijaturna?
Pa, Isuse, momci, reći ću vam ovo...
U dva popodne.
Ubio sam minijaturnu magaricu.
Bilo je slučajno,
ali iskreno mi je krivo.
Misliš li da Boga boli briga za minijaturne magarice, Colme?
Bojim se da ne.
I bojim se da je zato sve pošlo ukrivo.
Je li to sve?
Je li što sve?
Ne zaboravljaš li par stvari?
Ne, mislim da sam sve pokrio.
Nije li grijeh udariti policajca?
Ma je li.
Ako je grijeh udariti policajca,
pokupimo onda prnje i vratimo se kući.
I sakaćenje sebe je grijeh.
Jedan od najvećih.
Je li?
Sakaćenje sebe, tu ste u pravu.
Puta pet.
Kako je s beznađem?
Malo se vratilo.
Ali nećeš ništa poduzeti oko toga?
Neću ništa poduzeti oko toga, ne.
Dragi Pádraic,
skrasila sam se na sigurnom na kopnu i, Pádraic, ovdje je krasno.
Rijeka mi teče uz prozor dok pišem,
i ljudi mi već djeluju manje ogorčeno i šenuto.
Nisam sigurna zašto. Možda zato što su mnogi iz Španjolske.
Uglavnom, hoću ti reći da ti imam slobodan krevet, Pádraic.
A kako je rat pri kraju, mislim da bi tu bilo posla za tebe.
Jer na Inisherinu nema ničeg za tebe.
Ničeg doli daljnjih sumornosti i zavada
i usamljenosti i prkošenja
i polaganog protoka vremena do smrti.
Što, naravno, možeš bilo gdje.
Zato dođi, Pádraic. Makni se odande.
Dominic može skrbiti za Jenny i ostale životinje.
Mogu se zajedno useliti u kuću.
Zato dođi sad, Pádraic, molim te.
Dok još nije prekasno.
Draga Siobhán.
Očito, ne znam što znači “skrasila”,
ali hvala na ponudi besplatnog kreveta i svega.
Ali neću je prihvatiti, nažalost.
Kako sam ti rekao, moj život je na Inisherinu.
Moji prijatelji, moje životinje.
Čak i sada dok pišem, mala magarica Jenny gleda me i govori:
“Molim te, ne idi, Pádraic. Nedostajao bi nam.”
I gura njušku, blenta jedna.
Miči se, Jenny.
Ima još jedna vijest.
Tužnija vijest, zapravo.
Ništa neću moći tražiti od Dominica, nažalost.
Jer su ga jutros našli u jezeru.
Valjda se okliznuo i pao u njega.
Tako da ipak nitko ne bi mogao skrbiti za životinje.
Nema drugih vijesti, zapravo.
Osim da te volim, Siobhán.
I da mi nedostaješ.
I nadam te se jednog dana opet vidjeti.
Ako se uspiješ vratiti doma.
Vrati se doma, Siobhán.
Srdačno i s ljubavlju, tvoj brat,
Pádraic Súilleabháin.
Zbog moje kuće smo valjda kvit.
Da si ostao u kući bili bismo kvit.
Ali nisi, zar ne, pa nismo, zar ne?
Žao mi je zbog tvoje magarice, Pádraic.
Najiskrenije mi je.
Boli me kurac.
Već dan-dva se s kopna ne čuje puščana paljba.
Mislim da su pri kraju.
Sigurno će uskoro opet početi, zar ne?
Preko nekih stvari se ne da prijeći.
I mislim da je to dobro.
Pádraic.
Hvala što si mi sačuvao psa, uglavnom.
Uvijek.
U spomen na Jona Gregoryja
DUHOVI OTOKA
PREVEO VLADIMIR CVETKOVIĆ SEVER