Colme?
Jdeš do hospody, Colme?
Jsou dvě hodiny.
Uvidíme se tam, jo?
Takže se tam uvidíme.
Co děláš doma?
Bratře?
Co děláš doma?
Zaklepal jsem u Colmsonnylarryho. Jen tam sedí.
A co při tom dělá?
Sedí tam a nic nedělá.
Kouří.
On spal?
Kouřil, Siobhán. Jak můžeš kouřit ve spánku?
Nepohádali jste se?
Nepohádali.
Aspoň myslím, že ne.
Pohádali jsme se?
Proč mi neotevřel?
Možná že tě už nemá rád.
Jedno pivo, Jonjo.
Colm s tebou nepřišel?
-Ne. -Colm s tebou vždycky chodí.
-Já vím. -Ty jsi u něj nezaklepal?
Zaklepal.
-Tak kde je? -Jen tam tak sedí.
A co při tom dělá?
Sedí tam a nic nedělá.
Kouří.
Pohádali jste se?
Myslím, že ne.
Zní to, jako byste se pohádali.
Fakt to tak zní.
Mám to u něj zkusit znovu?
To by bylo nejlepší.
Strážníku Kearney.
Nikdy nepozdraví.
Nikdy kruci nepozdraví.
Colme?
Bylo otevřeno, Colme.
Colme?
Kam to sakra jdeš?
-Všichni? -Ne, je to pravda.
Z otevřené hry získal šest bodů.
A to nebyl větší než trpaslík!
To je pravda!
-Nazdar. -Nazdar, Pádraicu.
Sedni si někam jinam.
Co?
Ale mám tu pivo.
Má tam pivo, Colme.
Už si ho objednal, když tu byl předtím.
Fajn.
Tak si přesednu já.
Vy jste se nepohodli?
Myslím, že ne.
Nepohodli jste se.
Nepohodli. On sedí venku sám
jako nevímco.
Vypadá to, jako že jsme se nepohodli.
Asi bych si s ním měl jít promluvit.
Zjistit, o co sakra jde.
To bych ti radil.
Teď si sednu vedle tebe
a jestli se vrátíš dovnitř, půjdu za tebou
a jestli půjdeš domů, půjdu tam taky za tebou.
Jestli jsem ti něco udělal,
tak mi to řekni.
A jestli jsem ti něco řekl,
možná když jsem byl namol a zapomněl jsem na to,
ale nemyslím si, že bych něco řekl a zapomněl na to.
Ale jestli jo, tak mi řekni, co to bylo,
a já se ti za to omluvím, Colme.
Z celýho srdce se ti omluvím.
Jen přede mnou přestaň utíkat jako nějakej náladovej školák.
Ale ty jsi mi nic neřekl.
A nic jsi mi neudělal.
To jsem si myslel.
Už tě prostě nemám rád.
Přece mě máš rád.
Nemám.
Ale včera jsi mě měl rád.
Fakticky?
Myslel jsem, že ano.
Pádraicu.
Dominicu.
Co to s tebou je?
Nic se mnou není, pro boha živýho.
Podívej, co jsem našel.
Hůl s háčkem.
K čemu by se tak dala použít?
Chytat s ní věci, co jsou vzdálený na dýlku tý tyče?
Kam jdeš?
Tamhle.
No, proč ne!
-Máš cíga? -Ne.
Ale máš. Vždycky je máš.
ColmSonnyLarry je u Jonja a rozdává tam cíga.
Každýmu, kdo chce.
-Fakt? -Ne!
Chováš se hrozně divně.
Co tady děláš?
V hospodě bylo zavřeno?
Ne, bylo otevřeno.
Je něco v novinách?
Pořád jen ta občanská válka.
To je zlý.
Přijde paní McCormicková. Nemohla jsem se jí vyhnout.
Nevím, jestli tu budeš, ale obvykle jsi pryč.
Fakt?
Jo. To dobře víš.
Je mi to fuk, Siobhán.
Tohle je taky tvůj dům.
Je to šest let, co tvoje máma a táta zemřeli, Siobhán,
nebo už je to sedm let?
Už to bude osm let, paní McCormicková.
Už to bude osm let?
Čas letí, že?
Jo, při zábavě.
Běž do hospody, Pádraicu, jestli nás chceš otravovat.
Každý večer tam snad být nemusím.
ColmSonnyLarry ho asi odradil.
Co jste slyšela o ColmSonnyLarrym?
Nebyli jste vy dva nejlepší přátelé?
Pořád jsme nejlepší přátelé.
-Ne, nejste. -To říká kdo?
Ona to říká.
Prokristapána, Siobhán.
Nic takového jsem neřekla, paní McCormicková! Jen jsme si povídaly.
Tak běž už k Jonjovi a nepleť se nám tu.
Paní McCormicková si sem nikdy nemůže přijít popovídat.
To nemůže, protože se jí vyhýbáš.
Já se jí nevyhýbám!
Schováváš se za zídky, když jde po silnici.
Já se neschovávám...
za zídky.
Hodně štěstí.
Ať už bojujete za cokoliv.
HOSTINEC J. J. DEVINE
Nevěděl jsem, že se tu bude hrát.
Bylo to na poslední chvíli.
Colm to rozhodl.
Všechny ženský vždycky měly Colma v oblibě.
Jo? To není pravda.
Pořád sem nesmíš, Dominicu! Ven!
Říkal jsi do dubna.
Co je teď?
Duben.
Tu hůl ale nech venku a neobtěžuj ženský.
Tady jsou ženský?
Jo, jsou.
A ty hezký.
Já vzala svýho psa
A zastřelila ho
Dole v hrabství Kildare...
Kdybysme si sedli vedle Colma, ženský by se musely bavit i s náma
a pak bysme je řečičkama dostali.
Mně je dobře tady.
Fakt?
Je ti tu dobře?
Tak naplňte své sklenky brandy...
Tyhle utahaný písničky nesnáším.
Zahraj něco k tanci, Colme!
Aby se dalo tancovat.
A ne to kňourání.
Buďte bezstarostní...
Nemám s ním už snad dost trablů i bez tvýho držkování?
Jaký s ním máš trable?
On prostě...
už se mnou nechce kamarádit.
Je mu snad dvanáct?
Proč už s tebou nechce kamarádit?
Táta nás zabije, když ho vzbudíme po tom, co si ho vyhonil.
Nebudeš mít průšvih, když jsi mu vzal kořalku?
Budu, ale...
seru na to.
Večer jsem viděl na pevnině střelbu z děl a pušek.
Viděls to taky?
To bude občanská válka.
To samozřejmě vím.
Mě války nezajímaj. Jsem proti nim.
Proti válkám a mýdlu.
Něco ti řeknu.
Hezky se nám spolu klábosí, co?
Nám dvěma.
Tvoje sestra si taky ráda povídá?
Ne jako většina ženských, ale taky si povídá.
Ale radši si čte.
Čte?
Do prdele.
Čtení.
A viděl jsi ji někdy svlečenou?
Ne.
Neviděl? A to jsi její brácha?
Ani jako malej?
O těchhle věcech se nechci bavit.
O jakejch?
O svlečených sestrách!
Tys viděl mýho tátu svlečenýho.
A do smrti toho budu litovat.
Jako bych to nevěděl.
To jeho mrňavý hnědý péro.
Co se s ním děje?
Možná nějaká špatná zpráva?
S tátou?
Ne, s ColmSonnyLarrym.
Neřek jsem ti, že odejdu, jestli budeš fňukat kvůli tomu hromotlukovi?
Říkám ti, že dneska nevypadal, jako by dostal špatnou zprávu.
Vypadal, jako by se zbavil břemene.
BŘEZEN 1923
DUBEN 1923 PÁTEK 1.
Jen vedu kolem krávy.
Co?
Jen vedu kolem krávy. Nesnažím se...
Obvykle je tudy nevodíš.
To ne, ale tele se splašilo, když vidělo na rohu slepici...
Já jsem...
Teprve včera jsem si všimnul, že už je jinej měsíc.
Řekl jsem hloupost?
Že už je duben.
Mám se teda pro tebe stavit, až půjdu do hospody?
Tak já přijdu.
Každopádně...
Měl bych běžet za těma potvorama, aby mi neutekly.
Možná už mě ani ty krávy nemají rády.
Uvidíme se ve dvě, Colme.
Nepřijdeš později na sherry?
Nemusíš trčet doma, když je tak hezky.
Taky že přijdu.
Jaká je ta kniha?
Smutná.
Smutná?
Tak to bys ji neměla číst, nebo tě taky rozesmutní.
Necítíš se někdy sám, Pádraicu?
Jestli se necítím co?
Sám.
Jestli se někdy necítím sám?
Co to se všema je?
Ježíši.
„Sám.” To mě podrž.
Colme?
Pivo, Jonjo.
Jak se ti zdá?
Že mu nic nechybí. Aspoň pokud jde o mě.
Co to děláš?
Takže budeš zase dneska protivnej?
To si nemůžu dát sám v klidu pivo?
Tak nežádej lidi, aby se pro tebe stavovali,
jako by neměli nic lepšího na práci.
Nežádal jsem tě, aby ses pro mě stavoval.
To nemáš nic lepšího na práci?
Nemáš nic lepšího na práci.
Vím, že nemám nic lepšího na práci,
ale jsou lepší věci, který bych mohl dělat
než se stavovat pro tebe, Colme Doherty!
Jako co?
Co jinýho bys mohl dělat?
Číst si.
Číst si, jo?
Já jsem dneska ráno
složil tohle.
Zítra k tomu složím druhou část.
A pozítří třetí část.
A do středy bude na světě nová melodie,
která by neexistovala, kdybych trávil celý týden
posloucháním tvých keců, Pádraicu Súilleabháine.
Nevezmeš si teda to pivo ven, nebo si mám vzít ven to svoje?
Vezmu si ho ven, protože ta melodie stejně stojí za hovno.
Neztrácel bych s ní čas.
Včera jsem byl příliš tvrdý.
Prý včera.
Vím dobře, že jsi byl včera příliš tvrdý.
A dneska taky.
Já jen...
Prostě na mě dolehlo, jak rychle mi utíká čas.
A ten čas, co mi zbývá, bych měl věnovat přemýšlení a skládání.
A už neposlouchat
ty nudný věci, co mi říkáš.
Ale je mi to líto. Vážně.
Ty umíráš?
Ne, neumírám.
Pak máš teda fůru času.
Na klábosení?
-Jo. -Na bezcílný klábosení?
Ne na bezcílný, ale dobrý, normální klábosení.
Takže budeme dál bezcílně žvanit a můj život se bude krátit.
A za 12 let umřu, aniž bych po sobě zanechal něco kloudnýho
kromě žvástů s omezeným člověkem.
Řekl jsem: „Ne bezcílný klábosení.“
Ale „dobrý, normální klábosení”.
Tuhle večer jsi mluvil dvě hodiny o tom,
co jsi ten den našel v hovnu svý oslice.
Dvě hodiny, Pádraicu. Časoval jsem to.
Nebylo to hovno mý oslice, jasný?
Ale mýho ponyho, což dokazuje, jak málo mě posloucháš.
Nic z toho mi k ničemu není.
Vůbec nic.
Tak budeme klábosit o něčem jiným.
Co to s tebou je?
Nic.
Nemáme jít na sherry?
Nechce se mi.
Ne, už zase!
Hele! Co se sakra děje mezi tebou a mým zatroleným bratrem?
Nechoď sem na mě sakra pořvávat
uprostřed dne, jo, Siobhán?
Nemůžeš s někým jen tak přestat kamarádit!
Proč bych nemohl?
Proč? Protože to není hezké.
-Chceš sherry, Siobhán? -Ne!
Jak myslíš.
Řekl ti něco v opilosti?
Ne, mám ho radši, když je opilý.
Mám spíš problém s tím, když není opilý.
O co ti teda jde?
Je nudnej, Siobhán.
Cože je?
Nudnej.
Ale on byl vždycky nudnej. Tak co se změnilo?
Já jsem se změnil.
Prostě už nemám na nudný řeči čas.
Ale žiješ na ostrově u pobřeží Irska, Colme.
V co sakra doufáš?
V trochu klidu, Siobhán. Nic víc.
V trochu klidu v duši.
To snad chápeš, nebo ne?
Nebo ne?
Myslíš, že jsem nudnej?
Ne. Nejsi nudnej, jsi milej.
Taky si myslím. Jsem přece veselej člověk.
Nebo spíš jsem byl.
Než se můj nejlepší kamarád začal chovat jako cvok.
To bude v něm.
Možná je jen v depresi.
To mě napadlo, že je v depresi.
A v tom případě by si to měl nechat pro sebe.
Víš, potlačit to v sobě, jako my ostatní.
Ne, Jenny! Ven!
Ven!
Jen nechce být sama, Siobhán.
Zvířata patří ven. To už jsem říkala.
Lidi se mi za zádama nesmějou,
že ne?
Ne. Proč by měli?
Nemyslí si, že jsem prosťáček nebo tak něco?
Prosťáček?
Ne.
Moc přesvědčivě to neříkáš.
Jistěže jsem o tom přesvědčená.
Prosťáček na ostrově je Dominic, ne?
To jo. Zdaleka největší.
Počkej, tak kdo je druhý největší prosťáček?
Nerada soudím lidi v tomhle smyslu.
-V jakým smyslu? -Kdo je jaký prosťáček.
Já vím, že ty ne. A já taky ne, viď?
-Ale zkus to. -Ne!
Nebudu to zkoušet.
Na tomhle zatroleným ostrově je dost lidí, co soudí druhé, takže ne!
Nejsi prosťáček! Jsi fajn člověk, jasné? Tak se tím nezaobírej!
Jsem stejně chytrý jako ty.
Alespoň to vím.
Jo, nebuď sakra blbej.
Co se ti stalo?
Táta přišel na tu kořalku.
Ježíši, Dominicu!
Ty chudáčku.
Čím tě sakra mlátil?
Nakonec čajovou konvicí. To by nevadilo, až na tu hubici.
Chceš svézt do kostela?
Seru na ty kretény!
Dominicu!
Ale můžu u vás zůstat přes noc, ne?
Jen na jednu noc?
Ale jen na jednu.
Prima! Takže se uvidíme u večeře.
Odpusť mi, Otče, neboť jsem zhřešil.
Naposled jsem byl u zpovědi asi před osmi týdny.
Pokračuj, Colme.
Jako obvykle, řekl bych. Pití a nečisté myšlenky.
A asi i trocha hrdosti.
I když tu jsem nikdy nepovažoval za hřích, ale teď jsem tady...
A...
co to tvoje zoufalství?
Poslední dobou je to lepší. Naštěstí.
A proč už nemluvíš s Pádraicem Súilleabháinem?
To snad není hřích, že ne, Otče?
Ne, není, ale hezké to také není.
Kdo vám to řekl?
Jsme na ostrově. Tady se nic neutají.
Také mě Pádraic požádal, abych se přimluvil.
Aha.
Takže...
Není to on, o kom máš ty nečisté myšlenky, že ne?
Děláte si ze mě legraci?
Děláte si ze mě srandu?
Lidé mívají nečisté myšlenky i o mužích.
Vy máte nečisté myšlenky o mužích, Otče?
Nemám nečisté myšlenky o mužích.
A jak se to opovažuješ říkat o duchovním?
No, začal jste s tím vy.
Okamžitě opusť moji zpovědnici.
A až do příště ti ty věci nepromíjím!
Tak to abych mezitím neumřel, co říkáte, Otče?
To bych byl namydlenej!
Taky že budeš namydlenej!
Jo, budeš namydlenej!
Pivo, Colme?
Jestli se mnou nepřestaneš mluvit a nepřestaneš mě otravovat,
posílat svoji sestru nebo kněze, aby mě otravovali...
Neposlal jsem sestru, aby tě otravovala.
Udělala to z vlastní vůle.
I když s tím knězem máš recht. Tam jsi mě dostal.
Rozhodl jsem se udělat následující.
Doma mám velký nůžky.
A od teď, když mě budeš otravovat,
vezmu ty nůžky
a ustřihnu si s nima jeden prst.
A ten ti pak dám.
Prst z levý ruky. Co s ní hraju.
A každej den, kdy mě budeš dál otravovat,
si ufiknu další a dám ti ho,
dokud nebudeš mít dost rozumu, abys přestal.
Nebo dokud mi nezůstanou žádný prsty.
Je ti to teď jasnější?
Moc ne, ne.
Protože se nechci dotknout tvých citů.
Nechci.
Zdá se, že jediná možnost, která mi zbyla, je být drastický.
Máš spoustu jiných možností.
Proč tě jako první napadly prsty?
Prosím tě, už se mnou
nemluv, Pádraicu. Prosím.
-Zapřísahám tě. -Ale...
Mlč, Pádraicu.
-Prostě buď zticha. -Jo, budu zticha.
Budu zticha.
Ale se sestrou nás napadlo, jestli nejsi možná trochu v depresi.
A řeknu ti, že ty prsty to potvrzujou.
Nemyslíš, Colme?
Platí to od teď.
Nic takovýho jsem neslyšel.
Nikdy. Asi tě už fakt nemá rád.
Prsty!
Ježíši. Myslí to vážně, chlapi.
Myslí to vážně!
Je mu to vidět na očích.
Jen proto, že si myslí, že jsi nudnej.
To už je přespříliš!
Kdo ti o tom řekl?
No, zaslechl jsem to. Co jsem měl dělat?
Já si nemyslím, že jsi nudný.
A kdybych si měl sám něco uříznout
kvůli každýmu nudnýmu patronovi, co sem přijde, zbyla by mi jen hlava.
Myslíš, že jsem nudnej, Gerry?
Ne.
Ale říkal jsem si,
že vy dva jste byli vždycky divná dvojka.
-Kdepak. -Ale jo.
Bylo to očividný.
Teď by se totiž radši zmrzačil, než aby s tebou mluvil.
Colm byl vždycky spíš hloubavej typ.
Proč je každý... myslím.
Ty takový nejsi.
-Nejsi, Pádraicu. -Tvoje sestra, ta ano.
-Tvoje sestra ano. Siobhán ano. -Ty jsi spíš...
Jsi spíš... Co je vlastně?
Jsi hodnej chlap.
Jsi hodnej chlap, jo. Až na to, když jsi nalitej.
Jo, až na to, když jsi nalitej.
Myslel jsem, že to je něco hezkýho.
Být hodnej chlap.
A teď to zní jako to nejhorší, co jsem kdy slyšel.
Takhle to neber, Pádraicu.
Jsme na tvý straně.
Co se tak usmíváte?
Proč je sakra ten chlap tak sklíčenej?
Tlustej zrzek!
Něco vám povím. Vy dva jste děsně sklíčený hostitelé.
Naštěstí s náma nemusíš trávit víc než jednu noc, takže...
A jez se zavřenou pusou.
Kde to jsme? Ve Francii?
Řekneš mu to, Pádraicu?
Jo, přestaň se chovat jako vůl, Dominicu.
Ne, to o tý plný puse.
Colm Doherty a jeho zatrolený tlustý prsty.
Nejspíš by se neprořezal těma špekama, co má na prstech.
Nechtěli byste, aby si musel uříznout jeden prst, jestli neblafuje?
Ne, to bysme nechtěli.
Já bych ho k tomu přinutil, abych poznal, jestli neblafuje.
Protože přinejhorším
může pořád fidlat čtyřma prstama.
Nebo hrát na bendžo.
Nic z toho nechceme. A už s ním nechceme mít nic společnýho.
Ty ne. Tenhle magor jo.
Jsem magor. Má recht.
Nejsi magor!
Ježíši.
Tohle je depresivní domácnost.
Chtěl bys radši svoji vlastní?
Slyšela jsem, že to tam je k popukání.
Touché.
Tu co?
Šé. Touché. To je francouzsky trefa.
A jak to, Siobhán, že ses nikdy nevdala?
Do toho ti sakra vůbec nic není, proč jsem se nikdy nevdala.
Jak to, že ne?
Nebyla jsi nikdy divoška?
Jestli jsem nebyla divoška?
Nevím, o čem to mluvíš, Dominicu.
Jak, divoška? Namíchnutá?
Protože teď začínám být namíchnutá!
Ne, divoška.
Pořád říkáš divoška, Dominicu!
-Divoška! -Můj brácha ti to řekl, ne?
Že budeš venku na silnici, jestli mi nepřestaneš říkat hovadiny?
Řekl oplzlosti, ne hovadiny.
Tak to jsi v obou případech selhal, ne?
Ano.
Jdu si lehnout a on tu další noc nezůstane, Pádraicu.
Je mi fuk, jak moc jsi na dně. To bych tu radši měla tu oslici.
Zas jsem to zbabral.
Pak že odvážnýmu štěstí přeje.
Hele.
Vy dva se zas usmíříte.
Myslíš?
Zdravím, paní O'Riordanová. Venku máte mléko.
Takže mi dlužíte za dva týdny.
Nikdo pro nás nemá žádný zprávy z vaší strany ostrova.
Budeš stejný jako oni?
Obávám se, že ano, paní O'Riordanová. A trochu spěchám, takže...
Eileen Coughlanová neměla žádné zprávy.
Vincent Shaughnessy jakbysmet.
Byl to týden chudý na zprávy. Ale tak to někdy bývá.
ColmSonnyLarry neměl žádné zprávy.
Vážně ne?
Ten chlap nikdy nemluví.
-Někdy mluví. -O sobě ani o druhých.
Tak jako tak mi dlužíte za dva týdny, paní O'Riordanová.
Jak jsem říkal.
Dámy.
To je Peadar.
Peadar má vždycky fůru novinek.
-Jaké máš novinky? -Tak novinky?
Chlap v Rosmucku spáchal sebevraždu.
Sám vešel do jezera.
Bylo mu 29 a byl úplně zdravej. Blbec.
Pro lásku boží!
Ne „pro lásku boží”. Blbec!
Další chlap...
Samozřejmě protestant,
pobodal v Letterkenny svoji starou.
Bodl ji šestkrát.
Pane na nebi! A umřela, Peadare?
Umřela, jo.
Nebodal ji lžící.
To je spousta novinek.
Tenhle pacholek žádné zprávy nemá, viď, nemluvo?
-Jelimani nikdy nemaj zprávy. -Jelimani!
To se povedlo.
Teď jsem si vzpomněl, že mám pár zpráv.
Otec Dominica Kearneyho v sobotu ztloukl syna konvicí
do bezvědomí a Dominic teď bydlí u mě a mý sestry.
Tak ho aspoň jeho táta chvíli nebude mlátit.
A to je policajt.
To jsou zprávy, co?
Ten Dominic je příšerný hajzlík.
To není žádná novinka.
Ale byl na tom zle, když jsem ho potkal.
Sama bych ho ztloukla konvicí, kdybych byla mladší.
Říkám jen, že to jsou zprávy.
To nejsou žádný zprávy. Jsou na hovno.
Dobře, paní O'Riordanová, díky za...
Zatím nashle.
Můžeš říct tomu mýmu pitomýmu synátorovi,
že jestli nebude do svačiny doma,
tak vás oba zřežu
a tu tvoji trudnomyslnou sestru taky!
Nazdar, Colme.
Uvidíme se dnes večer u Jonja u toho piva, co mi dlužíš?
Nedlužím ti žádný...
Ale ty budeš, Peadare.
Jsi dobrej chlap.
Prr.
Tak co, Jenny?
Půjdeme spolu do hospody?
Jo. Pojď.
Jedno pivo, bábovko, a pak poklušeš domů.
Na ráno potřebuju vyžehlit košili.
Dobře, tati.
Jo. Ráno jedu na pevninu.
Proto potřebuju čistou košili.
„A proč jedeš ráno na pevninu, Peadare?”
Díky za optání, Colme. Tak já ti to povím.
Požádali o další pracovní sílu u pár poprav,
kdyby se tam něco semlelo.
Dají mi šest šilinků a oběd.
Ale jel bych tam i zadara.
Vždycky jsem chtěl vidět popravu, ty ne?
I když bych dal přednost oběšení.
Koho popravují?
Chlapi ze Svobodnýho státu popravují pár chlapů z IRA.
Nebo je to naopak?
Poslední dobou se v tom dá těžko vyznat.
Nebylo to snazší, když jsme byli všichni na stejný straně
a zabíjeli jsme jen Angličany?
Já myslím, že jo. Mně se to líbilo víc.
Tobě je buřt, kdo popravuje koho?
Za šest šilinků a oběd mi to je buřt!
Mohli by popravovat tebe.
Nepojedeš se mnou?
Mohl bys o tom napsat nějakou plačtivou písničku.
Ne, dělám si srandu.
Co jsou zač?
Studenti hudby, myslím, z Lisdoonvarny.
Další whisky, Jonjo.
Páni, ty to dneska do sebe leješ, Pádraicu.
Jo? Co je ti po tom?
Pádraicu, teď ne...
Doběhni pro Siobhán, Dominicu, jo?
Co chceš, ty zmetku?
Koleduješ si o další nakládačku?
S tebou, chlupatej, snad smím mluvit, ne?
To jen s tlusťochama nesmím.
Byl bych radši, kdybys nemluvil ani se mnou.
No, každopádně...
chcete vědět, který tři věci na Inisherinu
-nesnáším nejvíc? -To nevím.
Jedna...
policajty.
Dvě...
vypasený hráče na housle.
A tři...
Počkat, to třetí bylo něco legračního. Co to bylo?
Začnu znovu. Jedna...
policajty.
Dvě...
Vypasený hráče na housle.
Kruciš, co bylo to třetí?
Vrať se ke svý partě, Pádraicu. To myslím vážně.
Vážně, jo?
A mluvíš se mnou, že jo?
Siobhán!
Pádraic se zlil whisky pod obraz a je tam Colm.
Měla bys tam jít.
Ty, Colme Doherty, víš, co jsi býval?
Ne, Pádraicu, co jsem býval?
Milej!
Býval jsi laskavej!
Nemám pravdu?
A víš, jakej jsi teď?
Nejsi laskavej.
No...
No, laskavost asi netrvá věčně.
Ale řeknu ti, co věčně trvá.
Co? A neříkej něco stupidního jako muzika.
-Muzika je věčná. -Já to věděl!
Obrazy jsou věčný. Poezie.
Stejně tak laskavost.
Víš, koho si pamatujeme
ze 17. století, protože byl laskavý?
-Koho? -Vůbec nikoho.
Přesto si všichni pamatujeme muziku z tý doby.
Každej člověk zná jméno Mozart.
No, já ne, takže tvoje teorie je na draka.
A každopádně mluvíme o laskavosti.
Ne o kdovíkom.
Moje máma byla laskavá.
Pamatuju si ji.
A můj táta taky. Pamatuju si ho.
A moje sestra je laskavá.
Budu si ji pamatovat. Navždycky.
-A kdo ještě? -Kdo ještě co?
Si bude pamatovat Siobhán a tvoji laskavost?
Nikdo.
Za 50 let
po nikom z nás nikdo ani nevzdechne.
Nicméně hudba člověka, který žil před dvěma stoletími...
On říká „nicméně”. Hraje si na učenýho.
Pojď domů, Pádraicu.
Mně je ukradenej Mozart
nebo Borvoven
nebo jiný kokoti s divnýma jménama.
Já jsem Pádraic Súilleabháin.
A jsem laskavej.
Pojď domů.
Takže bys radši kamarádil s tamtím, jo?
S chlapem,
co svýmu synovi každej večer, kdy mu ho nevyhoní, zmaluje ciferník.
To jsem mu neřekl, tati. Je namol.
Býval jsi laskavý.
Nebo ne?
Panebože.
Možná jsi nikdy laskavý nebyl.
Promluvím si s ním, Colme. Nemusíš dělat nic drastického.
Už tě nebude obtěžovat.
To je škoda.
Dneska byl zajímavější než kdy dřív. Asi ho mám zase rád.
A Mozart žil v 18. století.
Ne v sedmnáctým.
Siobhán Súilleabháinová! No ne.
Přišla jsem si jen pro slaninu. Nemám čas se vybavovat.
Přišel ti dopis.
Nějak se otevřel, co?
To bude tím horkem.
Pracovní nabídka, že jo?
Pracovní nabídka z knihovny na pevnině, že?
Jen slaninu, prosím, paní O'Riordanová. Deset plátků.
Nikdy mi nic neřekneš!
To ho zničí, jestli odjedeš!
Hej, nikdo neodjíždí!
Hele, nejdu si pokecat.
Chci ti jen říct, že všechno, co jsem včera říkal, bylo tou whisky.
Co všechno?
Všechno, co jsem říkal.
Co jsi to říkal?
Moc si toho nepamatuju,
ale vzpomínám si, že to podstatný nebylo nejlepší.
To vždycky poznáš, že jo?
Každopádně chci říct, že mě to mrzí.
Můžeme to tím uzavřít?
Proč mě prostě nemůžeš nechat být, Pádraicu?
Už jsem ti to říkal, ne?
Jo, já vím. Jen jsem...
Proč mě prostě nemůžeš nechat na pokoji?
-Co to děláš? -Já nevím.
Sakra práce.
Co ta nová melodie?
Co?
Prokristapána, Pádraicu.
Kolikrát to mám říkat?
Nenechám oslici venku, když je mi smutno.
Včera jsem musela sbírat tvrdý hovínka, když jsi ji sem pustil!
Žádný tvrdý hovínka nemá.
Když už, tak tam byly kousky slámy.
No, možná to byla sláma.
Uvařím nám kaši.
Choval jsem se včera hrozně?
Ne, byl jsi milý.
Já vím, že jsem nebyl milý, Siobhán.
Byl jsi milý. Aspoň pokud jde o mě.
O tobě samozřejmě mluvím dobře.
Jak jinak?
Co to bylo? Pták?
Co jako?
Ta rána do dveří.
Pták?
-Jo. -Ne.
Tak co to bylo?
-Ta rána do dveří? -Jo!
Co byla ta rána do dveří?
Byl to...
těžko lhát...
byl to...
prst.
Cože?
Prst.
Ježíši, Siobhán! Vyděsíš Jenny!
Vyhoď to, Pádraicu!
Nebudu mu vyhazovat prst! Ušpinil by se!
Kam jsi ho dal?
Do krabice od bot.
Prokristapána.
Takže...
to myslí vážně.
Musíme ho tu mít, když jíme?
Až dojím kaši, odnesu mu ho zpátky.
Zbláznil ses?
Ptám se, jestli ses zbláznil.
Ne, nezbláznil. Už jsme to probírali.
Musíš ho teď nechat na pokoji. Nadobro!
Myslíš?
Jestli si to myslím? Jistěže ano!
Uřízl si sakra prst a hodil ho po tobě!
No tak! Nehodil ho po mně.
A co budeme dělat?
Nemůžeme si nechat něčí prst.
Ježíši, Colme!
Bolelo to?
Ze začátku strašně. Myslel jsem, že omdlím.
Je zvláštní, že teď je mi z toho vzrušení dobře.
Dáš si čaj?
Nedám, Colme. Přišla jsem ti jen vrátit prst.
Vážně?
Díky.
Celkem se to nakonec vybralo.
To bych ani nečekal.
Co od něj chceš, Colme?
Aby tohle všechno skončilo.
Ticho, Siobhán.
Jen ticho.
Další nemluvný mužský na Inisherinu, páni!
Tak bude zticha.
Tady nejde o Inisherin.
Ale o to, aby jeden nudný chlap nechal druhýho na pokoji. O nic víc.
„Jeden nudný chlap!” Všichni jste sakra nudní!
Se svýma malichernýma křivdama!
Všichni jste sakra nudní!
Dohlédnu, aby se s tebou už nebavil.
Udělej to.
Jinak to příště budou všechny čtyři prsty, ne jen jeden.
To nemyslíš vážně.
To ti s tou tvojí muzikou moc nepomůže.
Ano.
Už děláme pokroky.
Myslím, že jsi nemocný, Colme.
Podívej, já se jen zabavuju,
zatímco oddaluju nevyhnutelné.
Ty ne?
Ne, já ne.
Ale ano.
POŠTA - TELEGRAF
Declane!
Nazdar!
Chcete svézt?
Ano, rád.
Děkuju!
Ale ne, snad nejste ten student z Lisdoonvarny?
To jsem. Jsem Declan.
Proč?
Na poště mi řekli, že hledají
toho studenta Declana z Lisdoonvarny.
Jo, přišel vám telegram.
Od vaší mámy.
Moje máma už není mezi námi.
Ne vaše máma, pardon.
Řekl jsem vaše máma? Vaše tetička. Jo, vaše tetička.
Jde o vašeho tátu.
Co je s ním?
Srazila ho pekařská dodávka.
-Pekařská dodávka? -Jo.
Prý byste si měl pospíšit domů, aby neumřel úplně sám.
Neumřel?
Nebo aby se mu nepřitížilo a nebyl sám.
To není možné.
Je to možný.
-Pekařský dodávky často srážejí lidi. -To vím!
Tak mi umřela máma.
Jestli je to ta samá zatrolená dodávka, tak je zabiju.
Díky.
Proč jste mluvila s tím chlápkem z lodi?
Do toho vám sakra vůbec nic není.
Jasně že je. Přece představuju zákon, ne?
Kokot jeden.
Hele, vyřiďte tomu svýmu ukňouranýmu bráchovi,
že za ním brzy přijdu. Dlužím mu výprask.
Výprask?
To by nebylo marný. Možná by se pak probral.
Jste fakt strašně divná ženská.
Není divu, že vás nikdo nemá rád.
Dobrý den, paní McCormicková.
Do Inisherinu přijde smrt, než se završí měsíc.
Smrt, říkáte?
Možná i dvě úmrtí.
No, to by bylo smutné.
Budeme se modlit k Pánu,
abys mezi nimi nebyl ty nebo ubohá Siobhán.
To neříkáte nic pěknýho.
O to se ani nesnažím.
Snažím se být přesná.
Zatroleně.
Stalo se něco?
Ne, nic.
Táta říkal, že tě v neděli zabije,
protožes prokecnul, že mě zneužívá.
„Zabít” jako doopravdy,
nebo „mě trochu zmlátit”?
„Trochu tě zmlátit,” myslím.
I když jednou zabil člověka.
Promiň, že jsem to prokecnul, Dominicu.
Ten večer jsem nebyl ve svý kůži.
Jinak jsi ale byl vtipnej.
Proto nechápu, proč po tobě ten tlusťoch hodil ten prst.
Vypadal v pohodě, když jsi mu dával kartáč.
Nevypadal.
Nebo jo?
„Dneska byl Pádraic zajímavější než kdy dřív,” řekl.
„Asi ho mám zase rád.”
Jo.
Možná šlo nakonec o to, abys zkusil najít novej způsob,
jak si trochu dupnout.
Myslíš?
Jo, abys nebyl takovej, však víš,
ukňouranej nudnej patron.
No, poslední dobou už nejsem tak ukňouranej nudnej patron.
Fakt?
Právě včera tu byl ten muzikant, se kterým si Colm tak notoval.
A co jsem udělal já? Poslal jsem ho pryč z ostrova.
Fakt? A jak?
Řekl jsem, že jeho tátu srazila pekařská dodávka
a že musí rychle domů, než umře.
To je asi ta nejpodlejší věc, co jsem kdy slyšel.
No, bylo to trochu podlý, ale...
až bude doma, uleví se mu, že jeho tátu žádná dodávka nesrazila.
A já jsem tě měl za nejhodnějšího ze všech.
Zdá se, že jsi stejnej jako oni.
Já jsem nejhodnější ze všech.
No tak, Dominicu!
Tak možná nejsem veselej chlap, no a co!
Třeba je to mý nový já!
Jo.
Třeba je to mý nový já.
Nazdar!
Ježíšikriste, Dominicu!
Kdy už se přestaneš plížit za lidma?
Málem mě z toho klepla pepka!
Neplížil jsem se za tebou.
Přikradl jsem se za tebou.
Ty a ta jedubaba jste mi dali, prokrista!
Já jí taky tak říkám, protože to je jedubaba.
Páni, máme toho hodně společnýho, co? Ty a já.
Když říkáme starým babám jedubaba a tak.
Je to pěkný jezero, co?
Jsem rád, že jsem tě zastihnul.
Chci se tě totiž na něco zeptat.
A když jsem zjistil, kolik toho máme společnýho,
se tě zeptám s ještě větší nadějí.
My nemáme nic společného.
Ne tak zhurta.
Ale jo, chtěl jsem se tě zeptat...
Něco ve smyslu...
Měl jsem si to připravit.
No, chtěl jsem se tě zeptat...
Asi bys nechtěla, já nevím...
zamilovat se do kluka, jako jsem já, co?
Dominicu, to si nemyslím, chlapče.
Ne, jo, ne. Myslel jsem si to.
Ani v budoucnu? Až budu v tvým věku?
Jo, to jsem si myslel.
Jen mě napadlo, že se tě zeptám, kdybys náhodou...
jako že odvážnýmu štěstí přeje.
A je po snu.
No...
Asi bych se měl vrátit k tomu, co mám na práci.
Šel jsem z města Mallow
Do Aghadoe, Aghadoe
Vzal jsem mu hlavu z vězeňské brány do Aghadoe
No tak, Sammy, musíš taky tančit.
Jako irský král spí v Aghadoe
Jak se máš, tlusťochu?
Tancuješ se svým psem, co?
No, kdo jinej si s tebou zatančí? Tvůj ubohej pes se musí podřídit.
Ale jestli mi nevychovaně nenabídneš židli,
vezmu si ji sám!
Tak co říkáš na ten pozdrav?
Ty ses snad dočista pomátl!
Že jsem se pomátl?
Ne, nepomátl jsem se.
A nejen to,
mám deset prstů, abych dokázal, že jsem se nepomátl.
Kolik prstů máš ty, abys dokázal, že ses nepomátl?
Devět prstů.
A devět prstů je toho důkazem.
Přesně tak. To je důkaz!
Žádný takový! Nepřišel jsem se nechat olizovat!
Ale kvůli pravýmu opaku.
Jaký je opak olizování?
Proč jsi sem přišel?
Nepřišel jsem sem kvůli ničemu.
Přišel jsem ti vykopnout dveře a dát ti kartáč.
To už jsi udělal, tak můžeš jít.
Ještě jsem neskončil, jasný?
S těma dveřma jsem skončil, ale s tebou ne.
Bylo nám tak dobře, Pádraicu.
Mně dobře nebylo.
Bylo mi strašně.
Tak jo, mně bylo dobře.
Jo, ale nemůže jít jen o tebe, že ne?
Ale může.
-Jsme v tom dva. -Ne, nejsme.
Tango musíš tancovat ve dvou.
Já tango tancovat nechci.
Vždyť jsi tancoval s tím psem.
Když už je řeč o tangu, co ta tvoje nová melodie?
Už jsem ji dokončil.
Dneska ráno.
Ale Colme, to je báječný!
Proto jsem tancoval se svým psem.
Obvykle s ním netancuju.
Na tancování se psem není nic závadnýho.
Já bych tancoval se svou oslicí, kdybych to uměl. A kdyby to uměla ona.
Je hezká?
Ta tvoje melodie.
Jak se jmenuje?
Napadlo mě „Banshees z Inisherinu”.
Ale na Inisherinu žádný banshees nejsou.
Já vím, ale líbí se mi tam ten dvojí zvuk „š”.
Aha.
Na Inisherinu je spousta dvojích Š.
Jo.
Možná tu jsou taky banshees.
Jen si myslím, že už nekvílí, aby zvěstovaly smrt.
Myslím, že jen sedí a pobaveně nás pozorují.
Zvěstovaly?
Jo.
Pořád přemýšlím nad tím, že ti to zahraju na tvým pohřbu.
Ale to by nebylo fér vůči nikomu z nás, že ne?
No, je skvělý, žes dokončil tu melodii, Colme.
Víc než skvělý.
Je to fakt skvělý.
Nechceš se se mnou sejít v hospodě?
Mohli bysme oslavit tu melodii.
Teda jenom jestli chceš.
Ale mohl bych tam doběhnout napřed. Objednat pití.
Tak to udělej, Pádraicu.
Zaběhnu tam
a objednám to.
Tak já jdu.
Páni, to šlo dobře! A možná cestou
najdu toho tvýho kamaráda studenta, toho Declana!
Řekl jsem mu, že jeho táta umírá, aby mazal domů
a nechal nás na pokoji, ale teď to není třeba!
Klidně se k nám může přidat.
Proč sedíš tamhle, když já jsem tady?
Myslel jsem, že tu budu chvíli sám.
Čekám na svýho kamaráda.
Děláš si ze mě srandu?
Na svýho čtyřprstýho kamaráda?
To si snad děláš srandu.
Ne, nedělám si srandu.
Potřeboval jen trochu tvrdej přístup.
Siobhán, dáš si sherry?
-Ne. -Tak ne.
Co to děláš?
-Já? -Ano, ty.
Nic. Jen piju.
-Nečekáš? -Nečekám.
On čeká, Siobhán. Čeká na Colma Dohertyho.
Já nečekám.
Právě mi řekl, že čeká.
Práskači!
Pojď se mnou domů, Pádraicu. Musím s tebou něco probrat.
Chceš se mnou něco probrat?
To zní...
Nechci nic probírat.
No, budeš muset, protože odjíždím.
Odjíždíš?
Jako vážně?
Takže...
tu nezůstaneš?
Ne.
Ale co já?
Co ty?
Nezbudou mi tu žádní kamarádi!
-Budeš mít Dominica. -Jo, toho!
Ten už se mnou taky nemluví.
Co je to za místo, kde s tebou přestane mluvit vesnickej magor?
A kdo bude vařit?
To je tvoje první otázka, co? „Kdo bude vařit?”
To nebyla to moje první otázka. „Ale co já?” byla moje první otázka.
Pádraicu.
Pádraicu!
Teď? Ale teď už nemůžeš odjet!
Můžu odjet.
Nebudu tu čekat na další projevy šílenství!
Co jsi mu to sakra řekl, Pádraicu?
Vážně nic.
Předtím jsem dal řeč s Dominicem.
A mysleli jsme,
že bych měl zkusit novej přístup a trochu si dupnout.
Bože můj!
Všechno bylo dobrý, dokud si neuřezal všechny prsty.
Knihy se mi tam nevešly.
Dáš mi na ně pozor?
Neodjížděj, Siobhán.
Nic jiného vlastně nemám.
Kromě tebe.
Vrátíš se brzy, viď, Siobhán?
Pádraicu!
Neříkej: „Pádraicu.”
Řekni ano.
Jenny.
Nechci mluvit.
Ne abys mu šel zabít psa.
Nenaváděj mě k věcem,
který jsem neměl v úmyslu,
ty bláznivá babizno!
„Babizna!”
Proč bych ti měl ublížit?
Jsi to jediný, co je na něm hezký.
Jak se máš, Pádraicu? Vypadáš dobře.
To je dobrý, chlapi.
Tvý omluvy nepotřebuju, jasný?
Pro mě je to úleva.
Tak se dohodneme, že jsme si kvit
a že si každej půjde svou cestou, tentokrát nadobro.
Tvoje tlustý prsty mi dneska zabily oslici.
Takže si nejsme kvit.
Jsme na začátku.
-Děláš si ze mě srandu. -Ne.
Nedělám si z tebe srandu.
Takže zítra, v neděli,
v den Páně, kolem druhý hodiny
půjdu ke tvýmu baráku a podpálím ho.
A doufám, že budeš ještě vevnitř.
Ale nebudu to kontrolovat.
Hlavně nech psa venku.
Proti tomu čoklovi nic nemám.
Nebo můžeš udělat, co je ve tvých silách, abys mě zastavil.
To si oba vezmem do hrobu.
Nebo aspoň jeden z nás.
Tady jsi.
S tebou si musím něco vyřídit.
Bydlí zas ten můj malej poseroutka u tebe?
Nech ho, Peadare. Právě mu pošla oslice.
Fakticky?
To miniaturní zvíře?
Ježíši, hoši, řeknu vám...
Ve dvě hodiny.
Zabil jsem miniaturního oslíka.
Neudělal jsem to schválně...
ale mám z toho hrozný pocit.
Myslíš, že Bohu záleží na miniaturních oslících?
Obávám se, že ne.
A obávám se, že proto se všechno pokazilo.
Je to všechno?
A co?
Nezapomínáš na pár věcí?
Ne, myslím, že jsem řekl všechno.
Neřekl bys, že udeřit policistu je hřích?
Aha.
Jestli udeřit policistu je hřích,
můžeme toho všeho nechat a jít domů.
A sebemrzačení je hřích.
Jeden z největších.
Opravdu?
Sebemrzačení, tak to jste mě dostal.
Vynásobeno pěti.
Co to zoufalství?
Zase se částečně vrátilo.
Ale ty s tím nebudeš nic dělat?
Nic s tím nebudu dělat, ne.
Milý Pádraicu,
bezpečně jsem dorazila na pevninu a je to tu fascinující.
Zatímco píšu, pod okny mi teče řeka
a lidé se zdají méně zahořklí a potrhlí.
Nevím proč, ale možná proto, že hodně jich je ze Španělska.
Především ti chci říct, že tu mám pro tebe postel, Pádraicu.
A teď když válka končí, tak bys tu myslím našel práci.
Na Inisherinu už ti pšenka nepokvete.
Je tam jen bezútěšnost, zášť,
osamělost, vzdor
a pomalé plynutí času až do smrti.
To můžeš mít kdekoliv.
Tak přijeď, Pádraicu. Odjeď odtamtud.
O Jenny a ostatní tvá zvířata se může postarat Dominic.
Mohli by se spolu nastěhovat do domu.
Tak prosím tě hned přijeď.
Než bude pozdě.
Milá Siobhán.
Samozřejmě nevím, co znamená „fascinující”,
ale děkuju ti za nabídku volné postele a tak.
Ale obávám se, že tu nabídku nepřijmu.
Jak jsem ti říkal, můj život je na Inisherinu.
S mými přáteli, s mými zvířaty.
I teď když píšu
se na mě malá Jenny dívá a říká:
„Prosím, neodjížděj, Pádraicu. Chyběl bys nám.”
A strká do mě čumákem, ta trubka.
Nech mě, Jenny.
Další novinka,
a to smutná novinka je,
že Dominica o nic žádat nemůžu, obávám se.
Protože dneska ráno ho našli v jezeře.
Nejspíš uklouzl a spadl tam.
Takže by se mi stejně neměl kdo postarat o zvířata.
Jinak nic nového není.
Až na to, že tě mám moc rád, Siobhán.
A chybíš mi.
A doufám, že se jednou zase uvidíme.
Jestli se někdy vrátíš domů.
Vrať se domů, Siobhán.
S pozdravem tvůj milující bratr...
Pádraic Súilleabháin.
S mým domem jsme si snad kvit.
Kdybys zůstal vevnitř, tak bysme si byli kvit.
Ale tys tam nezůstal, takže si kvit nejsme.
S tvou oslicí mě to mrzí, Pádraicu.
To říkám upřímně.
To je mi ukradený.
Už pár dní jsem neslyšel z pevniny žádný výstřely.
Myslím, že se to blíží ke konci.
Vsadil bych se, že zase znova začnou, nemyslíš?
Před některýma věcma člověk neuteče.
A to je myslím dobře.
Pádraicu.
Díky, že ses mi postaral o psa.
Rádo se stalo.
Na památku Jona Gregoryho
České titulky Ivana Ragusa