O facem de câteva ori cu scenariul, apoi repetați replicile.
Vă dăm și o dublă în care să improvizați și să vă distrați.
Bine. Mulțumesc mult. Mersi, Charlie! Mersi, Money!
Îți place pompa asta pentru mâine?
- Poate cu un mâner de lemn. - Văd ce pot face.
Mulțumesc mult.
Christine, 1:15. Vrei peruca blond-cenușie sau blondă ca apusul?
Cea obișnuită e cenușie. Alegem apusul.
- Am înțeles. - Mulțumesc.
Îmi place jacheta asta. Vreau chestii de firmă.
Da.
Nu alergați pe platou. Mulțumesc. Arată grozav acolo.
- Pe lateral. - Mulțumesc mult.
- Cum e? - Doamne, ce rapid! E perfect.
Mulțumesc.
- Vrei să repetăm? - Hai să filmăm repetiția!
Bine.
- Rosie, filmăm repetiția. - Bine, recepționat.
Doamnelor și domnilor, bun-venit la prima zi din Cine pregătește cina?
- Vrei să spui tu? - Sigur, da.
Sunet!
Și... acțiune!
CAZINOU, HOTEL
Bine, începem.
- Închide ochii. - Bine, i-am închis.
- Mergi drept. Merge? - Da.
Bine. Dacă nu-ți place amplasarea, se poate mișca.
- Și luminozitatea poate fi ajustată. - Bine. Arată-mi!
Uite!
CLUBUL DE COMEDIE DEBORAH VANCE
Am decis să-l numim Clubul Pisicilor cu Tocuri,
dar așa mi s-a părut mai potrivit.
- Dar îl putem schimba. - Nu.
E perfect.
Ați reușit. Ticăloși talentați!
Și sunt onorat să vă fiu angajat.
Deși am nevoie de concediu în iunie. Particip la Mille Miglia.
E o cursă de amatori de mașini clasice în Italia. Uimitoare!
- Nu. - Nu.
Nicio problemă. O să conduc repede aici.
DIVA, MAREA INAUGURARE
Inaugurare fericită și felicitări pentru noua slujbă!
Mersi, iubito.
Bine, tehnic vorbind, acum titlul meu e ”șef de sală”,
dar mă gândesc să-l schimb oficial în ”mama sălii”.
Da? Pentru că mi se potrivește mai bine.
Înțeleg. Eu am trecut de la administrator la administrator de stil de viață.
Deborah nici n-a clipit. Și salariul crește mult.
Da, mi-a luat mie din salariu.
Fără să mai lungim vorba, urați-i bun-venit divei însăși, Deborah Vance.
E mama mea! E mama mea.
Mulțumesc. Mulțumesc că ați venit.
În primul rând, vreau să spun că niciunul dintre noi n-ar fi aici
dacă nu era geniul Marcus Vaughn.
Toată chestia asta e creația lui. Nu s-ar fi întâmplat fără el.
Și, sincer,
multe lucruri din viața mea nu s-ar fi întâmplat fără el.
Mulțumesc, Marcus.
E copilul meu!
- Ba al meu. - În fine.
Acum câteva luni,
o tânără vedetă rock internațională obsedată de mine
m-a lăudat că aduc spectacole permanente în Las Vegas.
A zis că orașul are nevoie de mine.
Dar adevărul e că eu aveam nevoie de Las Vegas.
Mi s-a spus că sunt prea gălăgioasă,
prea de prost gust, prea exagerată.
Dar orașul ăsta m-a acceptat când niciun altul n-ar fi făcut-o.
Nicăieri în lume nu te simți ca în Las Vegas.
Și pentru mine nu există alt loc în lume unde să mă simt ca acasă.
Și de aceea am creat Diva.
Acesta e un loc unde poți fi cine ești cu adevărat, fără rușine.
Pentru că acest oraș face asta mai bine decât orice alt loc de pe planetă.
Bun-venit la Diva! Să avem o seară minunată!
Bună! Acum vom boteza oficial acest loc.
Nu ți-a cerut nimeni asta.
Nu e nevoie. Sunt primarul. Așa.
Doamne! Fir-ar!
Da. Sângerez aici. La naiba!
- Iar am atins o arteră. - E prea mult sânge. Doamne!
Pulsează și țâșnește. Doamne!
Pleacă de lângă mine! Lasă-mă în pace! Vă mulțumesc tuturor.
E nasol că nu putem merge în tabără.
Știu. Dar, sincer, am mai fost și nu e mare lucru.
Ai gratis multă mâncare și băutură de fițe și uneori aduc dansatoare exotice,
dar poți merge în camera ta dacă nu te simți confortabil.
Băga-mi-aș!
Asta e pentru mine.
Sfinte Sisoe! Antrax. Antrax în clădire!
Sunați la Siguranța Națională!
Pe bune? Ce e cu voi?
Zahăr praf acidulat.
- E la fel de dulce ca mama ta... - Nu vorbi despre mama!
Ce stresat ești! Știi ce-ți trebuie? Puțină relaxare în tabără.
Nu, Dan. Jimmy nu poate veni. Târfele mici n-au voie în tabără.
Îmi pare rău, Jimmy.
Nu-ți face griji. Pentru că mă bucur că nu merg.
În sfârșit, mă pot bucura de un sendviș și să-l pun în frigider
fără să-mi trimită cineva o poză cu sendvișul meu cu boașele lui pe el.
Așa că dispari! Du-te naibii!
Carbone, prânz cu martini. Abia aștept.
- Putem comanda ce vrei tu. - Bine. Calcan de Dover să fie!
Am vești uimitoare. M-au sunat de la televiziune.
Nu au notițe despre pilot.
- Le-a plăcut. - Fantastic!
Doar că vor ca femeile să zâmbească mai mult.
- Dar putem face asta. - Felicitări!
Mulțumesc.
- Când se hotărăsc să-l ia? - Au trei luni.
Grozav! Vreau să mergem în Europa cât mai repede.
- Fabulos! - Dacă vrei să ai autoritate ca șef,
trebuie să mănânci pâine adevărată.
Perfect! Sunt liberă.
Ești bine?
Da. Vreau să vorbim despre ceva.
Bine.
Chestia pe care am extirpat-o. Se pare că n-au extirpat-o pe toată.
Din păcate, s-a răspândit.
Doamne!
N-ar fi trebuit să exagerez
în toți anii ăia cu progesteronul Deborah Vance.
Aroma de grepfrut tahitian era divină.
Care e planul de tratament?
Vor să înceapă tratamentul imediat.
Grozav. Îl sun pe Ronnie.
Să mergem acolo chiar acum. Oricum nu-mi mai e foame.
Așa că lasă prânzul.
N-o să-ți placă ce urmează.
Nu mi-a plăcut nici ce a fost înainte.
Scumpo, nu fac chimioterapie. Nu mă supun la așa ceva.
Înțeleg, dar nu-ți face griji. Nu vei fi singură.
Vin cu tine la programări și te ajut cu medicamentele.
- Fac orice ai nevoie. - Nu te supun la așa ceva.
Ce vrei să spui?
Știi că-mi place să fac lucrurile cum vreau eu.
- Bine... - Le-am făcut pe toate.
Am făcut cel mai bun spectacol din viața mea. Am doborât un record.
- De asta a trebuit s-o faci în weekend. - Da.
Mai bine de atât nu se poate. Vreau să mă retrag în vârf.
Bine. Da, e un succes al carierei tale, dar...
Dacă cineva poate învinge ceva, tu ești aceea, da?
Chiar tu ai spus-o. Vei trăi până la 109 de ani.
Ba nu.
Și vreau să decid eu când sting lumina.
La sfârșitul călătoriei, vreau să iau trenul de la Paris la Zürich.
E un loc acolo numit Dignitas.
E un loc de sinucidere asistată?
Nu unul dintre ele, e cel mai bun. Dar da.
Ascultă, Deborah...
Sunt sigură că e copleșitor.
Îmi pare rău că treci prin asta, dar cred că nu gândești limpede.
- E o nebunie. - De fapt, nu e.
Mulți comedieni și-au luat viața.
Tu trebuie doar să învingi sorții.
- Tu nu ești așa. - Ba da.
Și vreau să vii cu mine.
Vom avea o vacanță fabuloasă mai întâi. Poți merge la cumpărături.
- Folosești valiza mea în drum spre casă. - Nu e amuzant.
Mereu glumești că te sinucizi.
- Glumesc. - Dintr-o dată ești sensibilă?
Mergi până la capăt, dar nu înghiți pastilele?
Iisuse Hristoase!
Legi lațul, dar nu lovești scaunul?
- Oprește-te! - Scuze.
Dar vreau să vii cu mine.
- Vii? - Nu.
Nu vreau să iau parte la asta.
- Și tu nu faci asta! - Ava, vorbește mai încet.
Doamne!
M-ai adus aici ca să nu țip la tine, nu?
Știam că se întâmplă ceva când ai zis că mergi în vacanță,
dar nu mi-am dat seama că e o misiune sinucigașă.
- Nu, nu merg! - Ava...
- Nu. Nu. - Ava!
Nici nu se gândește la tratament. E nebună.
Nu reușesc să mă înțeleg cu ea. Vreau împuternicire.
Asta avea tatăl lui Britney? Așa se numește?
- Nu știu... - E ceva în neregulă cu creierul ei.
Am nevoie de o armă cu tranchilizante. Trebuie s-o împușc în gât
și s-o duc la chimioterapie.
- Cum poți facilita asta? - Bine, respiră.
Ascultă, e groaznic, dar e vorba de Deborah.
N-o vei face să se răzgândească și n-o vei împușca cu tranchilizante.
- Poți vorbi cu ea, te rog? - Am vorbit deja.
Cum adică ai vorbit?
Am vorbit cu ea și am încercat, dar n-am putut s-o conving.
Asta vrea să facă. E nasol, dar cred că trebuie să respectăm asta.
Nu pot să cred că știai! De ce nu mi-ai spus?
M-a rugat să-i aranjez treburile și am făcut-o.
Și te-a rugat să mergi cu ea. Cred că, dacă poți, ar trebui s-o faci.
- Încearcă să fie o călătorie plăcută. - O călătorie plăcută?
Cum să fie reușită o vacanță cu tematică sinucigașă? O să moară.
Toți o să murim.
Ideea e să ne bucurăm de timpul petrecut împreună.
Încă nu e moartă. Și nici tu.
Dacă-i dau cloroform în avion și redirecționez spre Johns Hopkins?
Practic, ea mi-a făcut asta în Singapore.
- Deci există un precedent. - Uite... Ava, e...
- E corpul ei, alegerea ei. - Cum îndrăznești să mă iei cu asta?
Îmi pare rău, dar cred că, dacă mergi, măcar nu va înfrunta asta singură.
Eu...
Nu cred că pot.
Da, înțeleg și asta.
Trebuie să închid.
Alo?
E cineva aici?
MICHAEL SCHAEFER.
- Ce e? - Trebuie să vorbim.
- Dră Vance, suntem gata de îmbarcare. - Mulțumesc.
Vin în Europa. Dar te rog să nu te sinucizi.
O să mă sinucid.
Bine, tot o să vin.
- Să vă las o clipă? - Nu. Suntem gata.
Dar trebuie să iei droguri tari cu mine. Probabil Ecstasy.
Bine, scumpo. Am putea lua o doză, dacă te face să te simți mai bine.
- Unde sunt birourile de închiriat mașini? - Drept în jos, pe stânga.
Închiriem o mașină la Paris?
Cineva a devenit snoabă. Da, închiriem o mașină la Paris.
Cineva trebuie să învețe să conducă o mașină cu cutie manuală.
Nu! Deborah, nu.
- Oprește-te! - Nu, te descurci grozav. Bine.
- Apasă! - Bine.
De ce încerci să mă înveți franceză când încerci să mă înveți să conduc?
Ce?
De ce m-ai adus în cel mai mare sens giratoriu din oraș?
- Nu e amuzant. - Continuă să virezi.
Tu vrei să te sinucizi. Eu vreau să trăiesc!
Ajutor!
- Ieși pe aici! - De ce sunt într-un prototip de mașină?
- Ți-am spus. - Doamne! Bine, ai dreptate.
- N-am mâncat pâine adevărată până acum. - Cu plăcere.
Ce nebunie! Efectiv...
- Nu vorbi cu mâncare în gură. - Scuze.
Asta e pentru față. Cealaltă cutie e pentru gât.
- Creme diferite pentru față și gât? - Ce te-ai face fără mine?
Al treilea lucru îl storci într-un tub de pastă de dinți
înainte să urci în avion, pentru că e ilegal în SUA.
Vincent! Noapte înstelată.
Van Gogh e toxic.
Să-ți tai urechea și s-o trimiți cuiva e atât de împotriva consimțământului,
încât nici nu-mi pot imagina. Ea a spus nu.
- A spus nu. Îi trimiți niște ureche? - Nu se simțea bine.
Doamne!
Ne putem da în el, te rog? E ultima mea dorință.
- Ești pe moarte și e dorința mea. Haide! - Doamne!
M-am trezit. Scuze.
- În fine... - Da.
- Ce facem noi aici se consideră muncă? - Da.
Fantastic!
Michael! Trebuie să vorbim cu tine.
Urmează să țin discursul de deschidere întregii companii. Ce e?
Știm că ai vândut vocea și imaginea clienților decedați
companiilor de IA fără consimțământul familiei și păstrând banii.
- Eu? - Da.
La clubul de pickleball, văduva lui Gene Altman mi-a dat un pont.
Și am început să sap.
Jimmy a găsit peste 10.000.000 $ pe care i-ai facturat și i-ai păstrat pentru tine.
Nu furai doar de la familiile clienților.
- Furai și de la Latitude! - Eroare administrativă.
Bine. O să sun la consiliu. Sunt sigur că vor înțelege.
Pune-l pe difuzor, Jimmy! Vreau să-i aud.
- Oprește-te! - Nu-i atinge telefonul. E nou.
- Cât vreți? - Niciun ban.
Vrem singurul lucru care înseamnă ceva.
Numele Schaefer. Îți amintești? Ai spus asta alaltăieri.
Vrem Latitude.
Dă-te la o parte și predă frâiele copiilor fondatorilor.
Ești concediat.
Acum ești un fost angajat nemulțumit,
arțăgos și fără dovezi.
Pe care n-ar fi trebuit să-l pui la curierat.
Pentru că așa am avut acces din plin la facturi
și mult prea mult acces la întregul departament de facturare.
Ce vrei să lași în urmă?
Un manager căzut în dizgrație, care nu se poate arăta la dl Chow
de frică să nu vadă văduvă furioasă,
sau un mare star care s-a retras la apogeul carierei?
Așa că ori accepți condițiile noastre, ori vom face publică purtarea ta scârboasă!
- Vreți compania? - Da.
Dă-o naibii! E a voastră. Luați-o!
Oricum, toată industria se duce de râpă. De asta a trebuit să fac toate astea.
- Ai trei case. - Da.
Și știi cât costă lunar toate astea?
Atunci scapă de una, lacomule!
M-am săturat de prostiile tale socialiste.
- Intrați în zece minute, dle Schaefer. - Grozav!
Crezi că dacă semnez o bucățică de hârtie, o să devii brusc șeful cel mare?
Crezi că oamenii ăia o să te respecte?
N-o fac. N-au făcut-o niciodată. și nici n-o vor face. Zece minute?
- Ăștia doi vor vorbi. - Nu trebuie să vorbim.
- Le putem trimite un e-mail. - Nu.
- Dacă cumperi coarnele, primești taurul. - Domnule, mai am doar o cască.
Nu contează. Abia dacă au un singur creier funcțional.
Mulțumesc!
Mai bine trec direct la subiect.
Discursul principal de anul acesta va fi puțin diferit.
Va fi șocant pentru unii dintre voi, dar mă retrag.
Poftim?
E momentul potrivit și...
viitorul acestei companii va fi în mâinile succesorilor mei.
Îi cunoașteți bine.
Fiica mea vioaie, Kayla Schaefer,
și partenerul ei de afaceri neobosit, Jimmy LuSaque Jr.
- Deci... - Ce dracu'?
Sunt sigur că veți fi pe mâini bune cu acești doi puști la cârmă
în industria noastre constrângătoare.
Succes!
Salut, Latitude! Cum merge în seara asta? Noua eră se încarcă!
- E o glumă? - Pe bune?
Cum dracu' supraviețuim cu idioții ăștia doi la conducere?
- Făcând treabă bună. - Gay!
- Doamne! - La naiba! Mergem la Mosaic.
Bine. Mi s-a blocat în perciuni.
Știi ce? Cine mai crede că a face treabă bună e ”gay” să plece.
Serios? Iisuse Hristoase!
Bine. Haide!
Cărați-vă naibii de aici! Mergeți și sugeți-i-o lui tata!
- Nu avem nevoie de angajați. - Ba da.
Și știți ce? Michael are dreptate.
Industria asta ne constrânge. Afacerea noastră se schimbă mai repede decât o...
Pumă.
Sigur. Afacerea noastră se schimbă mai repede decât o pumă.
Și noi trebuie să ne schimbăm.
Probabil că nu mai putem mânca zahăr la prânz.
Serios? E doar sushi.
- Putem mânca Sugarfish vinerea. - Nu, nu putem mânca Sugarfish vinerea.
- Putem mânca marțea. - Nu e vorba de ziua săptămânii.
E foarte scump.
O să luăm un platou cu sushi o dată pe lună.
Bine. Vom lua un platou o dată pe lună.
Dacă asta vă face să vreți să plecați, puteți pleca.
Dar ar trebui să rămâneți dacă vreți să vă întoarceți
la ceea ce v-a adus în afacerea asta.
Să reprezentați artiștii și să-i ajutați să facă treabă bună.
Chiar și într-o lume în schimbare,
un lucru nu se va schimba: oamenii vor povești grozave.
Dar ghiciți ce? Noi îi găsim pe povestitori și le dăm putere.
Dacă vi se pare bine, ar trebui să rămâneți
și să faceți parte din noua Latitude de dimensiuni medii.
Da!
Bine!
- O să fac surf prin mulțime. - Nu. Nu face surf prin mulțime.
Ei vor asta.
Piața asta de vechituri e locul meu preferat din lume. Dăm o tură amplă.
Apoi ne întoarcem și ne uităm la lucruri interesante.
Dar fii calmă. Nu arăta prea mult entuziasm pentru nimic.
Nu-ți face griji. Nu mă pasionează antichitățile.
Nu sunt doar antichități.
Sunt opere de artă. Fiecare obiect are o poveste.
Nici măcar tu, în cea mai cinică dimineață cu serotonină,
nu poți rezista magiei lor.
Mă simt de parcă voi întâlni ceainicul din Frumoasa și bestia.
Doamne! Sunt fabuloase.
- Uite! Nu sunt fabuloase? - Tipic pentru tine.
Da, dar nu am găuri în urechi. Nu-i pot purta.
Cum adică nu ai găuri în urechi?
Nu știu, lobii urechilor îmi sunt virgini. E barbar să-ți găurești urechile.
- Ce tare! - Ce frumos!
E o cutie de mireasă, cred. Întreabă cât costă.
Costă 1.600.
- Oferă jumătate. - Ce? Nu. E jignitor.
Ba nu e.
Ai primit o ofertă de deschidere. Nu e finală.
E standard. Face parte din distracție.
Fii calmă și fără emoții. Oferă-i jumătate!
Și fii pregătită să scuipi.
Nu. Scuze. Nu pot.
Nu. E prea mult, nu putem.
- E prea mult. - Mulțumesc mult.
- Scuze. - Îmi pare rău.
Acum așteaptă.
Bine, 1.000.
- S-a făcut. - Bine.
Solnițe Meissen.
Vezi săbiile încrucișate de jos? Sunt semnătura lor.
- Probabil sunt din secolul al XVIII-lea. - Costă 400 perechea.
- E un preț foarte bun. - Ar trebui să le iei.
Nu azi.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
E o nebunie. Nu pot să cred că ai cumpărat toate biletele la Luvru.
Vizionarea privată era singura opțiune. O să mor curând.
Îți spun un lucru pe care nu-l fac. Nu stau la coadă.
Deși poate că statul la coadă e cea mai umană experiență dintre toate.
Și ăsta e cel mai important lucru.
Îți dau un sfat.
După ce mor, nu mai spune lucruri din astea.
Mă mai gândesc.
Bună, soră! Uită-te la ele. Tit-tit.
- Iisuse! - Scuze.
E fabulos.
De ce ea?
- Poftim? - E cam trecută, nu?
- Mona Lisa e trecută? - Fără supărare.
Stă mult mai bine decât mine. Zic și eu.
Nu prea înțeleg cum a devenit tipa aia.
- Știi? - Te provoc să găsești
ceva mai fermecător oriunde altundeva în Paris.
Cucoană, ce mă farmecă pe mine ți-ar face greață.
Aș purta asta. Acolo, sus.
Bufonul, eu.
- Are rozaceea. Și ea. - Cred că e sănătos.
Așa arăt eu. Fără îndoială.
Doamne! Îmi place asta.
Când doi oameni plinuți se iubesc, e și mai romantic, pentru că știi că e real.
Își iubește bărbatul ciudat pentru cine e.
Asta a fost pictată de Judith Leyster.
- A semnat acolo. ”JL”. - Da.
Dar i-a fost atribuită lui Frans Hals.
Ea a fost de acord, fiindcă știa că va fi judecată doar în funcție de merit
dacă s-ar crede că e pictată de un bărbat.
Te gândești vreodată cum comedia ta ar fi fost judecată diferit
dacă nu erai femeie?
Sigur. Uneori.
Dar tot am făcut-o, știi?
Aveam o carieră. Chiar dacă a trebuit să fiu comedian femeie.
Da.
Bine.
Mergem la hotel să tragem un pui de somn?
De ce trebuie să dormim?
Pentru că diseară mergem să dansăm, dră Chestie. Mai știi?
- Da. - Da. Și eu te îmbrac.
- Ce? - Da.
- Nu așa ne-am înțeles. - Acum da.
Nu.
E destul de fermecător.
Da.
Acolo a fost decapitată Maria Antoaneta.
- Tare. - Cred că a durut.
Cu siguranță.
E timpul să mă culc.
Noapte bună!
- Te-ai trezit devreme. - N-am dormit.
Dacă ziua lui Kelly Ripa s-a încheiat și a ta nu a început, ai încurcat-o.
Ce-s alea?
Nu credeam că un hotel atât de luxos, pentru bogații generaționali,
are un centru de afaceri pentru proletariatul care trudește.
Dar e chiar drăguț. și imprimanta e rapidă.
Super.
M-am documentat și s-au făcut multe progrese
în ultimii doi ani în domeniul tratamentului.
Ava, ți-am spus, nu fac asta.
Sunt niște studii clinice interesante pentru niște medicamente experimentale
Doamne! Studii clinice.
Ca să găsească beneficii neoficiale pentru bărbați.
Nu vreau să fiu un cobai care se irosește,
iar doctorii mei să afle că medicamentele îi ajută
pe cei de 90 de ani să-și păstreze erecția. În niciun caz.
Tratamentul tradițional e...
Pentru cineva care spune mereu: ”Ascultă femeile”,
ți-e greu să mă asculți.
- Nu fac tratament. - A fost oferta inițială.
Oferta inițială nu e niciodată finală.
Ce zici de asta? Faci trei runde de tratament,
vezi cum te simți, cum progresează.
Dacă rezultatele nu-s pozitive, te oprești.
Nu.
Bine. O rundă de tratament, să vedem cum te simți.
Asta e chestia. Mă simt bine acum.
Mă simt bine, nu mă simt rău și nici nu vreau.
Medicamentul te face să te simți rău.
Da, dar nu e la fel pentru toată lumea.
Și... Și nu critica până nu încerci.
Nu e o mâncare exotică sau o poziție sexuală nouă.
Nu vreau să fiu slabă. Nu vreau să-mi pierd părul.
Porți deja perucă. Se vinde în magazinele de Halloween.
Nu vreau să mă irosesc. Nu vreau să fiu ținută minte așa.
Nu vei fi ținut minte așa.
Eu n-o să mi te amintesc așa.
Prietenul meu Gino din Cine gătește cina?
Era foarte amuzant. Plin de viață.
Ghici ce! Nu mi-l amintesc așa.
Nu mi-l pot scoate din minte când era bolnav.
E altceva.
Chiar și cu intervenții tradiționale, rata de supraviețuire e de 40%.
Ești o luptătoare. Dacă cineva poate învinge asta, tu ești aceea.
M-am săturat să lupt.
Asta vreau.
Sigur că da.
Numai tu contezi!
Sunt mulți oameni la care ar trebui să te gândești acum, în afară de tine!
Ava, scumpo. Te rog, nu.
Nu, eu te rog!
Te rog, nu mă părăsi.
Te rog.
Îmi pare rău.
Urăsc asta.
Dar te voi susține.
Mulțumesc.
Cum o să mă descurc fără tine?
Vei fi bine. Ești o fată mare și curajoasă.
Apropo de mare, trebuie să-ți arăt ceva.
Ce e?
Poftim?
Mâinile tale sunt mai mari decât ale mele?
Glumești? Îți bați joc de mine? Tot acest timp?
Îți bați joc de mine?
- Deborah! - Nu pot să cred că n-ai observat!
Sunt mult mai mari decât ale mele.
Sunt mult mai mari.
La naiba! M-am gândit să fac operație de micșorare a mâinilor.
- Asta a fost bună. - Știam că sunt normale.
Cum te simți? Bună, Michelle! Bună! Mă bucur să te văd.
Bună dimineața, dle LuSaque!
V-am adaptat biroul în weekend,
așa că spuneți-mi dacă mai aveți nevoie de ceva.
- Mulțumesc, Silas. Spune-mi Jimmy. - Bine.
Mie poți să-mi spui dra Schaefer. Unde e biroul meu?
O să-l preluați pe al tatălui dv. Urmați-mă, dră Schaefer.
- Randi! Ăsta e biroul tău. - Fantastic!
Jimmy!
- Jimmy, ajutor! - Ce se întâmplă? Ești bine?
N-ar trebui să fiu acolo.
Biroul de pe colț e așa mic, că nici nu pot respira.
Cred că e azbest acolo. Mă mănâncă. Și e foarte claustrofobic.
- E cel mai mare birou din clădire. - N-o să meargă.
Și, ca să putem lucra, trebuie să te pot vedea
și tu pe mine, așa că o să-mi iau vechiul birou.
Cred că ai dreptate. Ar trebui să-ți iei vechiul birou.
- Eu unde naiba să mă duc? - Poți lua biroul de pe colț.
Așa mai zic și eu! Biroul de pe colț!
Doamne, sunt în branșa asta de doi ani.
Nu-mi deosebea fundul de cot. Uită-te la mine acum!
Birou pe colț, iubito!
Nu știu de ce se plâng toți: ”E atât de greu să reușești.”
E ușor să reușești în branșa asta.
Adunătură de ratați!
- E fericită. - Ești asistenta mea acum.
Latitudine. Sunt Kayla Schaefer, președintă.
Puteți aștepta?
Te caută Bob Lipka la telefon.
Bine.
Jimmy la telefon.
- Bună, Jimmy! Sunt Bob. - Bună, Bob!
Ți-am văzut filmul cu Fatty Arbuckle la Toronto și mi-a plăcut.
Am vrea să vorbim despre distribuție.
Sigur. Da, pot să vorbesc cu echipa.
Și mama ta a fost fantastică în el, apropo.
Mulțumesc. N-a fost grozavă?
Ba da. O să-ți trimită ceva analistul meu.
Bine, grozav. Vorbim în curând.
- Foarte curând! - Kayla!
Ce e? Încă sunt supărată pe el.
Deci...
Ce o să întrebi dacă ajungi să-ți întâlnești creatorul?
Chirurgul meu plastician?
Nu, serios.
În 1980, Burt Reynolds m-a sunat și l-am sunat înapoi, dar n-a mai sunat.
Ce-a fost asta?
Asta vrei să știi?
În rest, m-am gândit la tot.
De fapt, cred că el sau ea sau ei sau ele
ar avea niște întrebări pentru mine.
Ei sau ele. Bine. Zeu non-binar. Iubire.
Mă refeream la energie.
Nu cred că mă va aștepta un barman cu gen fluid la porțile raiului.
Păcat. Mi-ar plăcea un ceai matcha când ajung acolo.
- Ai terminat cu aia? - Da, servește-te.
Cea mai bună parte a morții pentru cineva cu probleme alimentare
e să mai mănânce un croasant.
De fapt, cea mai bună parte a morții e că nu trebuie să păstrezi chitanțe,
pentru că știi că nu vei mai fi controlat niciodată.
Cred că cea mai bună parte e să știi cât de supărați vor fi oamenii
când își vor da seama câți bani le-ai lăsat câinilor.
Dar cea mai rea parte a morții e că nu văd
cum câinii mei decid să cheltuiască cei 550.000.
Bine. Mă duc la baie înainte de îmbarcare.
- Bine, mă întorc imediat. - Bine.
Bine. Coada la tren e foarte lungă. Trebuie să plecăm.
Haide!
Ava! Ava, stai!
Ava, oprește-te! Stai!
- Oprește-te! - Ce e?
Cea mai rea parte a morții e că nu mă pot bucura să voi fi slabă.
Asta e gluma mai bună!
- Da, asta e gluma mai bună. - La naiba!
- Ce e? - Doamne!
Deborah, trebuie să plecăm. Ce e?
N-oi mai avea eu 30 de ani,
dar cred că mai am o oră.
Ce vrei să spui?
Mă ajuți s-o scriu?
Întotdeauna.
Da, a vorbit cu dr Cole și începe tratamentul pe 21.
Ce ușurat sunt!
Știu. Și eu.
Știi...
Cred că i-ai salvat viața o dată, așa că e logic s-o faci din nou.
- Te iubesc. Trebuie să închid. Pa! - Bine.
- Ești gata? - Da.
Sau poate e: ”M-am născut pentru asta. Nu mănânc.
Am un dulap plin cu peruci și îmi place să fiu servită.”
Sau: ”Nu mănânc, am un dulap plin cu peruci
și-mi place să testez tratamente injectabile.”
Sau: ”Nu mănânc, am un dulap plin cu peruci și-mi place să mi se dea atenție.”
E mai bine.
Traducerea: Ovidiu-Gheorghe Ruța