Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Jdu do vody.
KONEC JEDNOHO LÉTA
U něj ve stanu.
Třikrát.
Jednou jsme zkoušeli...
... anální soulož.
Ale vzdala jsem to.
V bytě šestkrát.
Jednou fakt krásný.
Zlatavé světlo.
Plakala jsem.
Dvakrát na zadním sedadle u něj v autě.
Vystříkl mi semeno na prsa.
Na pláži, třikrát.
Dvakrát v noci.
Jednou za bílého dne v dunách.
Ve sprše v kempu. Jednou.
Udělá se mi do pusy, sperma spolknu.
Dobrý den. Co to bude?
Co si dáš?
Chtěla bych jedny lentilky.
A tu modrou zmrzlinu.
Ta je dobrá. Příchuť marshmallow, máš ji ráda?
-Mám. -Prima.
Do kelímku, do kornoutku?
-Dva kopečky do kornoutku. -Nic víc?
Kopeček jahodové do kelímku, prosím.
-Ano, jistě. -Díky.
Co ty vlasy?
Esther, co ty vlasy, kruci?!
-Okamžitě si je stáhni! -Zmiz, mám práci.
Nešaškuj tady.
Omlouvám se, hned jsem u vás.
Zdravím, dovolali jste se Mado.
Nechte mi vzkaz.
Mami, tady Esther. Volám jenom tak.
Jak se máš? Dlouho jsme se neslyšely.
Zrovna se dívám na kouzelnej západ slunce.
Byla bych ráda, kdybys to taky viděla.
Je to jako ve filmu.
Chtěla bych si s tebou popovídat.
Vede se mi dobře.
Asi máš práce nad hlavu, viď?
Tak se měj. Pusu. Ozvi se, až to půjde.
Pusy.
-Jean. -Marie-Lou.
-Těší mě. -I mě.
-Marie-Lou. -Ahoj.
Camille.
Jsi kamarádka Manon?
-Ne, jsem její sestřenice. -Aha. Jasně.
Slavíme můj odjezd. Na zdraví!
-Na tvůj odjezd! -Díky.
Na zdraví!
Esther!
Přestaň.
Co je? Nelíbí se ti to?
Přestaň, Esther, nemám chuť.
Křoupeš, jak jsi obalenej pískem.
Nech toho.
Esther...
Esther, přestaň.
Dost!
Krucinál, nech mě!
Hergot, Esther!
Pojď sem.
Neumím to, viď?
Ne, o to nejde. Pojď ke mně.
Dáš mi adresu? Napíšu ti pohled.
Fakt?
-Nechceš? -Ale jo, chci.
Jean Favre. Rue des Envierges č. 27, 750 20 Paříž.
Správně?
Jo, správně.
Měj se!
Jeane, už tu nejsi. Chodím po našich cestách.
Nade mnou to samé slunce.
Přeju si, aby mě pořádně spálilo.
A já cítila i něco jiného než to, že tady nejsi.
Písek neztratil zlatou barvu.
Ve mně se rozhostilo prázdno.
Obří stromy jsou oslnivé.
A tak zůstávám.
Hýčkám si vzpomínky na tebe.
Včera si zákazník koupil dvanáct kopečků zmrzliny.
Taky umřel Peyoův pes.
Prý se utopil.
Říkám si, jak asi žiješ.
A jestli ti vlasy ještě voní mořem.
Myslím na tebe.
Esther.
Ahoj!
Pojďte, zahrajeme si hru.
Vybereme dva lidi.
Zavřeme je spolu do koupelny.
Nezájem. Nehraju.
Skvěle! Vybereme dva lidi.
Zavřeme je do koupelny. Počkáme, co bude.
Jo!
Do toho!
Ty!
A...
Ty!
-Bojíš se? -Čeho?
Nevím, že jsi tu se mnou zavřená.
Ne, nebojím se.
Máš pro strach uděláno?
Pojď ke mně.
V létě jsem tě pozoroval.
Zažila jsi něco zvláštního.
Změnila ses.
-Přestaň. -Neříkám ti žádnou novinku.
To přece dávno víš.
Já hned poznal, jaká jsi.
Jaká jsi doopravdy.
Takových holek moc není.
Přestaň.
Bavil jsem se o tom s Jeanem, jenže ten tyhle věci nechápe.
Tyhle věci nedokáže pochopit.
Nevidí to, co vidím já.
Vidí v tobě jen hezkou holku.
Ale ty nejsi jen hezká holka.
Neměj strach z toho, co se stalo v létě.
Neboj se. Jako by se v tobě vytvořila skulinka.
Teď je otevřená, nikdy se nezavře.
To u tebe uvidí všichni chlapi.
Vždycky.
-Přestaň. -Ucítí to.
Přestaň.
S čím mám přestat?
-Myslel jsem, že nemáš strach. -Nemám. Nezajímá mě to.
Nezajímá? Strčím ti ruku do kalhotek.
Určitě jsi vlhká.
Vidíš? Je to přesně, jak jsem říkal.
Dej mi ruku.
Je to silnější než ty.
Jsi taková.
Sáhni si. Udělej mi to rukou.
Moučník šéfkuchaře! Palačinka.
-Méďo! -Jak se má moje Estherka?
Jak se vede?
Na. Dej si.
Před chvílí jsem byla v pokojíčku.
Jo, chystala jsem se ti to říct. Našla jsi věci v krabicích?
Není tam všechno.
Cože?
Není tam všechno. Kde jsou moje věci?
Hele, Esther, nejsme skladiště.
Chceme s Gillesem přebudovat půdu.
Nahoře bude další pokoj.
Pak můžeš kdykoliv přijít.
Mami, jedu do Paříže za Jeanem. Žije tam.
Říkala jsem ti to na začátku sezony. Pamatuješ?
Jak dlouho se u něj zdržíš?
Asi se tam přestěhuju natrvalo.
Přišla jsem se rozloučit.
No jo, zamilovaný holky!
Máme to v rodině, víš?
Jsi stejná jako já, říkám ti to odmala.
Moji krasavci!
Nedostanu velkou pusu?
Líbilo by se mi, kdyby máma nosila šaty jako ty.
Říkám jí to pořád. Viď, bejby?
Co tu děláš?
Nevidíš, že mám směnu?
Došly plínky. Kluk řve a řve.
Aha. Skočím pro ně v pauze?
Prima.
To je všechno?
Jo, všechno. Mějte se.
-Ty si nemůžeš pomoct, viď? -Co je?
Nehraj si se mnou! Bavíš se dobře?
-Uklidni se. -Mám se uklidnit?
Holka si přijde a promenuje se před ním polonahá!
Jak se tady objevíš, je bugr.
To jsi celá ty!
Proč jsi vlastně přišla?
Pro prachy na ten svůj výlet?
Nemám!
Snad máš peníze, ne?
Máš peníze? Nemusíš nikam jezdit, Esther.
Až budeš v úzkých, já pro tebe do Paříže nepojedu.
Ne, neboj se.
Běž už. Nestíhám.
Ozvi se mi, jo?
Ahoj! Pusu! Pusu!
Hodím tě na nádraží v Morcenx?
-Mám to při cestě. -Dobře.
-Můžu pustit muziku? -Klidně, jako doma!
Michel Sardou? To jako vážně?
To je recese, pouštíme si to s klukama.
Najdeš i jinou hudbu.
Dobrý den, dovolali jste se Jeanu Favreovi.
Momentálně nemám čas, zanechte mi vzkaz.
Promiňte.
Je to daleko?
To je ta adresa.
Mockrát děkuju. Díky.
Jeane!
Jeane, tady Esther!
Jeane!
No jo, nekřič, jdu dolů. Moment.
Počkej na mě.
Hned jsem u tebe.
Tak pojď.
Dva kousky!
Poslyš, Esther, nechápu, co tu děláš.
Nemůžeš mi volat dvěstěkrát za den.
Mám svůj život. Chápeš?
Já nevím...
Co sis představovala?
Nerozumím tomu.
Máš tady rodinu? Jsi na výletě v Paříži?
Slíbili jsme si, že se uvidíme po sezoně.
-Díky. -Tady v Paříži.
Uznávám, řekl jsem to v opilosti, Esther.
Seděli jsme na pláži, zapadalo slunce.
Nevím, proč jsem to plácnul.
Díky.
Asi proto, abys byla šťastná.
Aby ses zamilovala, protože bylo krásně.
Bylo léto.
Ale já se zamilovala, Jeane. Šíleně tě miluju.
Dej mi šanci, abych ti to ukázala.
Co jít k tobě?
Budeme spolu.
Podívej, Esther, já...
Vrať se domů. V Paříži tě štěstí nečeká.
Vidíš, tady to není výhra. Máš oči, ne?
Kde sis nechala věci?
Přijela jsi jen v těch šatičkách?
Tu máš.
Obleč si to.
Máš peníze?
Máš kde spát?
U mě bydlet nemůžeš, chápeš? Nejde to.
Máš peníze?
Mám jen pár eur, ale mohl bych...
Přes mobil ti koupím jízdenku na vlak.
Chceš?
To klidně můžu.
Hele, Esther... Já jdu, jo?
Dávej na sebe pozor. Vrať se domů, ano?
Už mi nevolej, prosím tě. Jo?
Ahoj.
Nedáš si skleničku?
Nechce se mi spát.
Ten tvůj bar se mi líbí.
Není to můj bar. Pracuju tu jako číšník.
Nabídnu ti?
Fakt ne?
Přivezl jsem si je z Egypta.
Na zdraví!
Toho kluka, co byl s tebou, nemám rád.
Je to mizera.
-Jak se jmenuješ? -Wael. A ty? -Esther.
Esther, to je buď hvězda, nebo někdo, kdo se skrývá. Hezký, viď?
Jo, vážně hezký.
Pustím nějakou muziku?
Bar je zavřenej a já jsem unavenej.
Jsem tolik hodin na nohou! Je čas spát.
Jen jednu písničku. Pak půjdu.
Tak jo.
Tu máš.
Neměl bys chuť mě políbit?
Jsem proti tobě starej.
Jen jednu pusu. Pak půjdu.
Tak se měj.
Jsi v pohodě?
Budu se procházet. Chodím ráda.
Díky. Ahoj.
Počkej, počkej, Esther.
Díky.
-Na shledanou. -Na shledanou.
Naval ten batoh! Sem s ním!
Kam to bude, slečno?
Na jakou adresu? Kam chcete jet?
Na jak dlouhou jízdu mi stačí dvacet eur?
Já nevím. Asi tak na půlhodinu.
Dojedeme na nádraží?
-Na které? -Na nádraží Montparnasse.
Ano, to vyjde.
Počkejte tady.
Podrobuj se kázni Páně.
Omlouvám se...
A neklesej na mysli, když tě kárá.
Koho Pán miluje, toho přísně vychovává.
A trestá každého, koho přijímá za syna.
Podvolujte se jeho výchově.
Bůh s vámi jedná jako se svými syny.
Byl by to vůbec syn, kdyby ho otec nevychovával?
Přísná výchova se ovšem v tu chvíli nikdy nezdá příjemná,
nýbrž se zdá krušná.
Později však přináší ovoce pokoje
a spravedlnosti těm, kdo jí prošli.
Posilněte proto své zemdlené ruce
i klesající kolena a vykročte jistým krokem,
aby to, co je chromé, docela nezchromlo,
ale naopak se uzdravilo.
Právě jsme vyslechli,
jak vykládat desatero, desatero božích přikázání.
Převzal je a vyučuje "učitel moudrosti".
Platí to i pro další verše.
Mám na mysli verše 20 a 32 první sbírky Knihy přísloví.
Ty řádky jsou chválou moudrosti.
Mudroslovné výroky se podobají čtení proroctví.
Před chvílí jsem řekl, že desatero,
desatero božích přikázání,
předává mudrc dál. Ve verších 20 a 32
promlouvá Moudrost a "učitel moudrosti".
Nyní přečtu verše 20 a 21, Volání moudrosti...
Za námi je kaple.
Jídelna je na konci chodby.
Prosím?
Ano.
Počkejte na mě.
Kolik stojí jedna noc?
Prosím vás! My přece nemáme ceník.
Nejsme hotel.
Dejte to, co můžete. Co se vám zdá přiměřené.
-Co když nic nemám? -Uvidíme.
Pospěšte si, prosím. Za chvíli začíná bohoslužba.
Všimla jsem si vás v poledne.
Všimla jsem si, že nejíte.
Já jsem Esther.
Hospodine, stojíš při mně.
Držím se tvých slov.
Buď má spása.
Celým srdcem tě volám: Odpověz mi, Hospodine.
Chci tvá nařízení zachovávat.
Volám k tobě, buď má spása.
Chci se tvých svědectví držet.
Dřív než začne svítat, na pomoc tě volám.
Čekám na tvé slovo.
Mé oči se budí dřív než noční hlídky a přemýšlím o tom, co jsi řekl.
Milá maminko, mám se tu dobře.
Jean mě nosí na rukou.
Ukazuje mi Paříž.
Dnes jsme viděli město z výšky.
Z vyhlídkové věže Montparnasse. Byl to zážitek!
Ráda bych tě provedla Paříží. Myslím, že by tě nadchla.
Nedělej si starosti, že nevolám, ztratila jsem telefon.
Ale budu ti často psát. Co děláte?
Už jste s babičkou zavařily ostružiny?
Pusu.
Esther.
-Znáš tamtu holku? -Kterou?
Tu, co nic nejí. Je krásná.
Složila slib mlčení.
Nejmíň dva roky nepromluvila.
Vím to od tamté stařičké sestry.
Je trošku bláznivá, ale hrozně milá.
Ahoj.
Jak se máš?
Pojď sem.
Budu ti říkat Ježíš.
My jsme zbožná rodina. Je to tradice.
Před osmnáctými narozeninami rozjímáme v klášteře.
Už tady žili bratři i sestry.
Já jsem nejmladší.
V létě se chystám na pouť.
Se sestřenicí půjdeme svatojakubskou cestu.
Nemůžu se dočkat!
-Máš taky sourozence? -Ne.
Nepřipadám ti jako ze staré školy?
Lidi mě tak obvykle vnímají.
Ne, nikoho nesoudím.
Mám na jihu Francie pobožnou tetu.
Znala se dokonce s abbé Pierrem.
Ta se ale měla!
Má babička abbé Pierra zbožňuje.
Počkej, mám nápad.
O té skrýši mi řekla sestra.
Říkala jsem si, že tady žije i nějaký muž. Jasně.
Víš, Bůh je všude.
No jo, taky muž. Ne ledajaký.
Moc toho nenamluvíš.
Radši poslouchám.
To umím. Poslouchat.
Mám dojem, že pro to jsem se narodila.
Pro to, abych byla k dispozici ostatním.
To o mně říká mamka.
Po narození jsem se prý usmívala.
Dokonce mě pasovali na nejhezčí dítě kliniky.
Máma byla šťastná navzdory tomu, že táta zdrhnul.
Oznámila mu, že je těhotná, a on utekl.
Podle mámy jsem byla sluníčko.
V hotelu babičky a dědy bydleli na konci chodby
lidi s miminkem, co pořád plakalo.
Zkrátka bylo můj pravý opak.
Máma vyprávěla, že někdo přišel se spásným nápadem.
Já vypadala šťastně, to druhé děťátko nešťastně,
a tak nás dali dohromady.
Počítalo se s efektem spojitých nádob.
V noci mě položili do postýlky k tomu miminku.
Rázem přestalo plakat.
Dost možná se ten chlapeček do mě zamiloval.
Ano, možná. Musím spěchat.
Nebo nestihnu bohoslužbu.
Ježíši!
Pojď sem.
Hopla!
Vstupte.
Jdu si pro nějakou práci.
Víte, proč všechny pracujeme?
Ne.
Pochopte, že zde jsou jiná pravidla.
Nepřidělujeme práci děvčatům, která zase odejdou.
Prací vzdáváme dík.
Je pilířem klášterního života.
Udělám všechno, co budete chtít.
-Co umíte? -Nevím. Od všeho něco.
Dřív jsem vyráběla zmrzlinu.
A ještě předtím jsem pracovala na poli.
Chodila jsem na vinobraní. Čistila jsem cibuli.
Takové práce jsem dělala.
Nemohla bych se starat o včely?
To je složitá činnost.
Nic pro začátečníka.
Navíc se o včelstvo stará sestra Laetitia.
Příští týden vypomůžete v kuchyni.
Připravíte na čtvrtou svačinu.
Mockrát vám děkuju! Opravdu!
Tělo Kristovo.
Amen.
Tělo Kristovo.
Amen.
Tělo Kristovo.
Amen.
-Tělo Kristovo. -Amen.
Tělo Kristovo.
Amen.
Páchneš, víš to? Smrdíme oba dva.
Utíkáme se do tvé náruče a pod tvou ochranu.
Přijmi nás do svého srdce, v němž vidíme záchranu.
Marie, matko Boží, buď požehnána.
Marie, matko naše, jsi milosti plná.
Pros za nás hříšné, orodovnice naše.
Ochraň nás od pokušení, orodovnice naše.
Ochraň nás od zlého, o to tě prosíme.
Marie, matko Boží, k tobě se modlíme.
Marie, matko naše, buď požehnána.
Pros za nás hříšné, orodovnice naše.
Co se stalo?
To je ta dívka...
Máma má dítě s novým partnerem.
Doma pro mě není najednou místo.
Ten její po mně vyjíždí.
Jak se objevím doma, je dusno. Všichni křičí.
Nemám ráda, když se křičí.
Nemyslete ale, máma se o mě vždycky starala.
Někdy to bylo i těžký.
Nic mi nescházelo. To zase ne.
Myslela jsem, že budu žít v Paříži s Jeanem.
Seznámila jsem se s ním v létě na pláži.
Už jste viděla oceán?
Chtěla bych vás poznat blíž.
Bůh je náš král, uctívejme ho!
Hlahol Hospodinu, celá země!
Radostně služ Hospodinu!
Vstupte před jeho tvář s plesem!
Bůh je náš král, uctívejme ho!
Vězte, Hospodin je Bůh, on nás učinil.
A ne my sami sebe.
Jsme jeho lid, ovce, které pase.
Bůh je náš král, uctívejme ho!
Tady platí řád.
Neděláme všechno, co se nám zlíbí.
Ať už se to neopakuje.
Vím, že jste tam.
Vstoupila jsem do kláštera, abych se schovala před životem.
Tvář jsem ukryla v bílých zdech, dřív než zestárne.
Dřív než ztratí své kouzlo.
Chci ji tady nadobro uzavřít, zakládám si na tom.
Už nikdy mi ji nevezmou.
Už nikdy se z ní nebude nikdo těšit.
Bylo vyloučené, abych zestárla mimo tyhle zdi.
Ženy jako já nemají zestárnout.
Jsem tu proto, aby všechno skončilo.
Aby to konečně skončilo.
Aby si mě venku pamatovali, aby si šeptali o mém osudu.
Ženy jako já to zažívaly vždycky.
Chci, aby byli lidi překvapení.
Chci, aby o mně mluvili.
Aby bylo moje gesto pádné a dopadlo na ženy i na muže.
Aby nezapomněli na to, že mě chtěli poznat.
Měla bych být z těch žen, které zklamal muž.
A proto se raději svěří do rukou Všemohoucího.
Mě muži nikdy nezklamali. Nikdy jsem jim nevěřila.
Pohrdala jsem jimi. A věřila v lásku toho nejlepšího.
A protože mě zklamal ten z nejhorší z nejhorších,
zůstanu do smrti tady.
V klášteře nejsou zrcadla.
Celé noci jsem napínala uši.
Čekala jsem na něj, měla jsem pro něj místo v srdci.
Až do slehnutí.
Ráno jsem ho vítala, večer líbala.
Měla jsem v sobě místo.
Ale on dál mlčel.
Každý den stejný obřad, každý den nekonečné volání.
Padla jsem na kolena.
Tělo neslo potupná znamení.
Ale to má slabost se mi zdála k neunesení.
A on? Jen zarytě mlčel.
Za pár měsíců složím slib.
Už se nedá vzít zpátky.
Přísahám, že se podrobím nejpřísnějšímu mlčení.
Přísahám, že ho budu milovat do skonání věků.
I když on mě možná nebude milovat nikdy.
Vězení se zase uzavře. A má tvář?
Může začít stárnout, nakonec podlehne rozkladu.
Nebude na tom záležet, sama pro sebe budu mrtvá.
Sebe přináším jako dar, směšný a zapáchající dar.
Ale i tak dar.
Brána do světa ven se mi navždycky uzavře.
Bude to úleva.
Uvidím, jak se mi na rukou pomalu tvoří skvrny.
Tváře uvadnou, ňadra poklesnou.
Snad mě bude milovat?
Proměním se v zející propast, on bude jediným zvaným.
Budu poslušná. Už nezahořím.
Tahle zkažená holka bude stačit.
Jsi jedna z těch nočňátek. Poznala jsem tě.
Nenávidím tě.
Netušíš to, ale přišla sis pro mě.
Ti další s tebou. Průvod mužů a žen.
Jste tady všichni.
V mé hrudi a v mém příbytku. I vás přijímá Bůh.
To je taková nespravedlnost!
Ty jsi ve mně zabila všechnu lásku, přinesla jsi sem všechno to,
na co jsem pracně zapomněla.
Zdál se mi sen, měla jsi zašitá ústa, krev ti tekla do krku.
A já se dívala, jak trpíš.
Ty nitě rudly, držela jsem je v rukou.
Esther, ty nejsi jako já, tobě je láska daná.
Jsi jen hezká holka. Jsi obyčejná.
Proto tě můžou milovat.
Bůh by tě miloval, kdybys o to požádala.
Ale ty jsi silnější.
Ty máš v sobě lásku, velkoryse jsi mi ji nabídla.
Teď musíš odejít.
Nepřiváděj mě zpátky k životu. Nepřeju si to.
Ale nejsi tady zbytečně.
Byla jsi má poslední zkouška.
Nevíte, kde je Esther?
České titulky Irena Novotná SDI Media ČR 2021