Undskyld?
Ved du, om der er smørfedt i de her småkager?
Jeg leder efter småkager uden smørfedt.
Hallo?
Småkager, der smager af lort?
Nej, jeg mener nogle, der er lavet med majs- eller rapsolie.
Sunde for hjertet.
Fantasi-småkager.
Typisk Sheila. Hun vil have det hele.
-Småkager uden fedt? -Ren fantasi.
Barnlig og egoistisk fantasi.
Hun har aldrig haft selvkontrol. Eller bryster.
-Er det forbudt at undgå et hjerteanfald? -...nøgen lignede hun en tiårig dreng.
Hun var helt flad.
-Tag blusen af. -Ja, tag den af.
-Nej, jeg tager ikke blusen af. -Tag den af.
-Jeg tager ikke blusen af. -Tag den af!
-Jeg tager ikke blusen af. Stop! -Tag den af!
-Tag den af! Tag den af! -Nej!
-Tag den af! Tag den af! -Nej! Nej!
Er du okay?
Ja. Undskyld, jeg vækkede dig.
Jeg havde bare... Jeg drømte.
-Om hvad? -Nåh øh... Ikke så meget.
Ikke noget særligt.
Jeg er stolt af det, du gjorde på tv. At du fortalte folk sandheden.
Tak.
Jeg har det godt.
Det føles godt at have gjort det.
Mh, og det har inspireret mig til at spørge dig om noget.
Okay.
Du taler tit om hende, du bor sammen med. Hun er en meter høj og bliver kaldt Maya.
-Jeg vil gerne møde hende. -Åh...
Ja.
-Mener du det? -Ja! Helt sikkert. Det er bare Danny.
Ham er jeg mindre interesseret i at møde.
Jeg skal lige finde ud af, hvordan jeg... griber det an med ham...
...først.
Han er endelig begyndt at holde sig væk, så jeg vil ikke risikere noget.
Det lyder fornuftigt.
Men...
Jeg...
Er du nervøs for at sige, at jeg vil møde Maya,
eller for at fortælle ham om mig?
Hvad vil du spise til aften?
Nå ja! Har du nogensinde smagt helt friskfanget fisk?
De står og fisker med stang nede på havnen...
Det vil forandre dig.
Du skal slet ikke tænke over det.
Bare vent til i aften.
Vi behøver ikke gøre det her.
Begynd med de små ting, og gå videre derfra.
Maria begynder dagen i parken,
hvor hun tilbyder Grace små stykker æble og banan,
før hun spiser det hele selv.
Her er Maria i klubben.
Hun skændtes med receptionisten i tre kvarter om temperaturen i poolen.
Bagefter gav hun alle de ansatte frokost som undskyldning.
Det her skete i sidste uge... to gange.
Her forsøger hun at klappe en sæl, før hun bliver irettesat af en betjent...
Okay, stop. Kom nu til det saftige.
Det fortsætter bare sådan.
Jeg kan godt blive ved. Det betaler jo godt.
Men det forekommer mig, at du kunne... spørge hende, hvad hun har lavet.
Giv kvitteringerne til pigen i skurvognen.
Tak.
Jeg er 40 år gammel.
Plus minus.
Og på de 40 år har jeg brugt cirka en milliard timer
på at stå foran spejlet. For det meste hadede jeg synet.
Skub tilbage. Knæ. Rul med skuldrene.
Men sandheden er, at jeg slet ikke så mig selv.
Al den tid foran spejlet uden at se, hvad der var derinde.
Så jeg har besluttet at prøve noget nyt.
Jeg skaber lidt ravage.
Fra nu af er den nye regel hos En krop som Sheilas:
Ikke flere spejle!
-Er I med? -Ja!
Så hopper vi. Fem, seks, syv, otte.
-I er, hvad I føler, ikke sandt? -Ja!
Og vi er her for at føle os stærke!
Vi vil give vores krop noget, ikke tage noget fra den.
Hvem er klar til revolutionen?
Hvad med... bier?
-Vil du pudse en flok bier på hende? -Ja, faktisk.
Det er en god idé. Rigtig god.
Svære at transportere.
Det og en række andre grunde til, at vi ikke skal "pudse bier på hende".
-Hun kaldte mig en løgner. -Den der glor på mig.
-Hvad fanden er det for et program? -Glor? Det er en dukke.
Det her job var en dårlig idé. Vi skrider. Kom, skat.
-Nej, vi skrev under på en kontrakt. -Det kan jeg ikke huske.
Okay, nu skal I høre, hvad jeg siger. Jøsses du almægtige.
Jeg har talt med Hartman. De trækker ikke småkagereklamen tilbage.
De fjerner den bare, indtil alt det Sheila-pjat går over.
Og hun brugte fjernsynet. Hun ramte mig, hvor jeg bor. I mit hjem.
Vi bør overveje bier. Eller hvepse. De stikker flere gange.
Nej, nu er det fandeme nok med de bier.
Undskyld, det...
Hvis jeg lige må have lov til at forklare,
at Alfabet-alléen ikke bare er et almindeligt børneprogram.
Det er Sheilas datter yndlingsprogram.
Så mens vi venter på, at balladen går væk, kan vi også...
Ramme hende, der hvor hun rent faktisk bor. I hendes hjem.
Præcis. Som min onkel Patty ville sige: "Så fatter hun det nok."
Du er sgu en ond satan.
Ja, han kan godt lide dig.
Wow. Tak, fordi I kom.
-Og husk: ikke flere spejle! -Ikke flere spejle!
Skriv jer på adresselisten.
Jeg viste ham journalisten ind på dit kontor.
Husk at være på vagt. Du skal ikke afsløre mere, end du vil.
Han er bare journalist. Han er ikke djævlen. Eller advokat.
Nej... men han er en flot mand.
Det er djævelen også.
Din sekretær lukkede mig ind. Uden nogen spørgsmål.
-Hun skal passe bedre på. -Hun troede, du var en anden.
Og hvem er jeg så for dig?
Hvis hun havde spurgt, og jeg skulle svare ærligt, ville jeg ikke vide det.
Jeg har ikke ringet igen, vel?
Nej. Jeg kom på eget... initiativ denne gang.
Jeg prøvede dit råd med Maria. At tage hende med til psykolog.
Det var ikke en succes.
Tage hende med? Mod hendes vilje?
Nej, jeg spurgte. Hun sagde nej.
Det var en ny og... ubehagelig oplevelse for mig.
Du er ikke vant til afvisninger.
Det er ikke helt sandt. Dig for eksempel.
Det var ikke, det der... skete.
Ser du selv en? En psykolog?
Ikke lige for tiden, men før.
Hjalp det?
Vis mig hvordan.
Skal jeg sidde?
Skal jeg lægge mig ned?
Det er mere afslappende at ligge ned.
Hvordan har du det?
-Javel. Jeg tror ikke, det... -Nej, bare... Hvordan har du det i dag?
Okay.
Jeg... er...
...forvirret.
Vred.
Usikker. Frustreret.
-Er det en følelse? -Hvis du synes.
Er der nogen regler eller hvad?
Der er regler, men det er mest et rum, hvor man kan snakke.
Og ingen får det at vide.
Som en bøn.
Med en fagperson, man kan stole på.
-Hvordan ved man det? -Det ved man ikke. Det beslutter man bare.
Så det er tro.
Jeg kan ikke stole på Maria.
Jeg fik hende overvåget i stedet for at konfrontere hende og spørge.
Jeg ved ikke hvorfor.
Hvad er du bange for?
Jeg er ikke... bange... for nogen.
Men...
Hvad er du bange for?
For at blive set... som jeg er virkelig er.
Så naturligvis optræder du i tv.
Det er kun en del af mig.
Du skulle have set folks opførsel efter timen.
Folk er altid begejstrede før og under timen,
men efter hendes bekendelser på skærmen
stod folk i kø for at røre ved hende, som om hun var Jesus.
De krammede hende og græd og sagde, hvor meget hun betød for dem.
Så... Men det forstår man jo godt, nu hvor hun skal skrive en bog.
En bog? Skal hun skrive en bog?
Ja.
Ja, alle kan jo selvudgive nu om dage, så godt for hende.
Nej, hun fik tilbudt et forskud af et eller andet forlag.
-Et forlag på vestkysten? -New York.
Hun går...
Hun går på tv og taler om sine problemer, og nu får hun lov til at skrive en bog?
Åbenbart.
Hallo...
...er du færdig dernede?
For det var jeg ikke.
Okay.
Jeg vil skrive en bog.
Voilà.
Det ser dejligt ud.
Havbars, stegte aspargeskartofler og hør nu efter...
...rosenkål. Jeg ved det godt.
Alle tror, de hader dem, men det er de udkogte.
Når de ikke får den rette respekt.
Jeg ved ikke med dig, men jeg er liderlig som en ged lige nu.
Hvis han taler mere om rosenkål, glider jeg snart ned af stolen.
Undskyld, jeg taler for meget. Sådan bliver jeg med mad.
-Undskyld. -Nej da, det er rigtig sødt.
Du brænder virkelig for grøntsager. Og jeg...
Fortsæt endelig.
Okay, hemmeligheden er at blanchere dem lige præcis nok,
for så åbner det smagen som et vindue...
Et vindue? Indtil kedsomheden?
Det er jo ikke det, du kan lide. Du vil ud til mormoren og være uartig.
Ikke sidde her med tomathovedet og snakke gryderetter.
-Okay, nu er det nok. -Ja.
Nej... jeg mente med forklaringen.
-Nå ja... Ja. -Lad os nu smage.
-Mh, lækkert. Tak. -Godt.
Der er salt der. Jeg oversalter ikke.
Vi er ligeglade med salt!
Mit er helt perfekt.
I øvrigt, jeg er ked af, at jeg pressede dig omkring det med Maya.
Det har du ikke brug for.
Kan han da ikke spørge om noget uden at trække i land?
Du må gerne spørge til Maya.
Du fortjener bedre. Meget, meget bedre.
Og jeg skal nok tale med Danny.
-Sikker? -Det har hun lige sagt!
-Vær en mand, ikke sådan en tøsedreng! -Så hold dog op!
Okay...
-Undskyld. Det har været en lang dag. -Du behøver ikke forklare.
-Jeg vil gerne nyde... det her. -Ja ja, vi kan bare...
Lad os bare spise.
-Fisken er bare... -Jeg tager alligevel lidt salt.
Lang dag på kontoret?
Ja, den var... pyha... meget lang.
Du har i hvert fald været på overarbejde.
-Gudfader, Deb. -Slap af! Du har mødt en. Det glæder mig.
Jeg ville bare gerne møde hende og hendes to børn.
Hun lyder meget imponerende.
Det er Fidelia. Sheilas assistent.
-Nej! -Så ved du det. Jøsses.
Og før du siger så meget som et ord,
så ja, hun er først i 20'erne, men moden af sin alder
-og intuitiv. -Sheila eksploderer.
Er du ikke ligeglad med Sheila? Du kaldte hende en uberegnelig tøs.
For ti år siden. Nu er jeg bange for hende.
Det bør du også være. Hun er virkelig slået igennem.
-Ja, det ved jeg. -Gud! Du er stadig forelsket i hende.
-Du vil have hende tilbage. -Jeg giver lige min datter et kram.
-Okay, fint. -Det har været en lortedag.
Danny, tag et bad først.
Jeg troede, du arbejdede i aften.
Ja, men det gør jeg ikke.
Jeg så din assistent i supermarkedet.
Hun troede, hun var diskret.
Men jeg er fra Juárez. Jeg ved, når nogen følger efter mig.
Hvad har du mistanke om, at jeg laver?
Jeg føler...
...at jeg ikke kender dig længere.
Så du får din håndlanger til at overvåge mig i grøntafdelingen.
-Hvordan hjælper det? -Det gør det ikke.
Jeg stoler på dig.
Jeg er bare ved at løbe tør for måder at holde sammen på det her på.
Det burde du ikke.
Stole på mig.
Da du og jeg planlagde at få et barn mere...
Prøvede at få et barn mere.
...tog jeg til en speciallæge uden for menigheden.
En universitetslæge.
Han sagde, at min ægreserve var tilstrækkelig.
Mere end tilstrækkelig.
Det betød... at de problemer, vi havde, skyldtes dig.
De foreslog en løsning, jeg vidste, du aldrig ville gå med til.
Jeg var selv meget skeptisk.
Men pludselig lå jeg i stolen
og fik en anden mands sæd op i mig.
Og på den måde... blev vi velsignet med Grace.
Vores datter.
Det var min måde at, som du siger, holde sammen på det her.
Nå, jeg vil lade dig komme af arbejdstøjet,
og så... varmer jeg stegen op til dig.
-Nå, hej. -Hej.
-Vil du indenfor? -Ja tak.
-Super. Hvordan går det på arbejde? -Jeg ville spørge...
Undskyld, fortsæt.
Øh... Jeg har mødt en.
-Okay. -Han hedder Carlos, og han... vi...
...synes, det er på tide, at han møder Maya.
Javel ja. Jamen, fint.
Det er jo den naturlige proces i den slags ting.
Det ville være mærkeligt, hvis han ikke mødte Maya.
Så ville du leve to liv.
-Og det ligner dig jo slet ikke. -Rolig, Danny. Det var aftalen...
Ja, jeg har også mødt en.
-Nå? -Ja, og hun er dejlig.
Vi tager det stille og roligt, men jeg er fristet til mere.
-Hvordan mødtes I? -Øh, gennem arbejdet.
-Har Maya mødt vedkommende? -Det er... svært at sige.
-Hvad mener du? -Mor! Kan du lide mit tøj?
-Okay. -Hold da op!
-Hvad sker der? -Der var ikke mig. Hun så det i tv.
Men hun ser kun børne-tv og i begrænsede mængder.
-Ja. -Hun ser ikke andet.
-Hej, Sheila. -Hej, Deb.
Og selv tak. Jeg passer begge dine børn.
-Har du sagt det til hende? -Ja.
Hele situationen er faktisk din venindes skyld.
-Kelly Kilmartin. -Hun er ikke ligefrem min veninde.
Hun er gæstevært i Alfabet-alléen hele ugen.
Jeg ligner en nærsynet countrysanger.
Men din datter morer sig. Babser er sjove.
Nå, Maya, vi skal af sted.
Må far få sine tennisbolde tilbage?
-Nej! -Giv hende dem.
-Nej! -Vi er færdige med dem, tak.
-Nej! -Dem tager jeg.
Jeg har det bare ikke så godt.
Tak skal du have.
Ja, okay. Godnat. Hej.
Endnu en dag, endnu en løgn, du fortæller en mand.
Jeg lyver ikke for ham.
Du er jo ikke syg.
Du har dårlig samvittighed over, hvor rart det var at se mormonen igen.
Gid jeg havde slået dig ihjel første gang.
-Jeg prøvede ellers. -Det mener du ikke.
Hvad er planen? At være alene hele livet?
-Jeg har tydeligvis ikke en plan. -Det kan jeg se.
Du skubber alle væk, som viser dig nogen tegn på kærlighed.
Ja, det gør jeg vist.
Hvorfor gør jeg det igen og igen?
Fordi du hellere vil være alene, hvor ingen kan såre og skuffe dig
eller helt ærligt kede dig ihjel.
Jeg keder mig faktisk... med Carlos.
Og al hans venlighed.
Hvad fejler jeg?
Du er enestående. Og det er en ensomt sted at være.
Jeg havde fået det meget bedre.
Bedre er bare et andet ord for kedelig, og du vil ikke være kedelig.
-Jeg vil heller ikke være syg og alene. -Du er ikke alene. Du har mig.
Jeg savner Greta. Jeg savner en rigtig ven.
Du værdsatte hende ikke og lyttede ikke. Venskab går begge veje, din fede tøjte.
-Det kalder du mig ikke. -Det er du.
Du er problemet. Du forhindrer alle nære forhold.
Du er hverken min ven eller elsker. Du er en uindbuden gæst, som ikke vil gå.
Hvor mange gange skal jeg sige, at du skal lade mig være, for fanden?
-Lad mig være! -Mor?
Skat?
Åh nej dog.
Jeg havde ikke set dig.
Hvem snakkede du med?
Ikke nogen. Jeg talte ikke med nogen.
Du skal ind i seng.
De her to? Tak.
Vil du smage?
Ja tak.
-Den er god. -Ja, det er en Cherokee purple.
En af vores gamle sorter. Vi har også en Green zebra...
Jeg tager øh... fem.
Fem af...
Kasser.
Fem af dem?
Jeg tager hele...
Jeg køber det hele.
Okay, jeg pakker det til dig.
Køber du ind for en restaurant? Jeg kender dig ikke.
Nej, det er til privatbrug.
-Er det nok? -Ja.
Jeg hørte, du var noget særligt, så jeg besluttede at smage på varerne.
Okay, nu skal jeg få en til at bære dem for dig.
-Det er ikke nødvendigt. -Jo. De er ret tunge.
Hvordan går dit parforhold?
-Hvad? -Mit er inde i en svær fase.
Det er jeg ked af.
Tror du, det passer, hvad de siger? At modgang gør det stærkere?
Ja.
Jeg tænker på, hvordan det vil være med at parforhold, hvor ilden er der.
Men så husker jeg, at ild går ud.
Man skal ville fortsætte.
Ikke kun den ene, men begge to.
Jeg finder en, der kan bære... Vil du hjælpe ham?
Det kan du jo tænke over.
Sheila er ikke så vedholdende, når gnisten er væk.
-Hvad... -Hav det godt.
Min bil holder der.
Nogle gange når verden virker for stor, for mørk og for uhyggelig,
minder jeg altid mig selv om noget.
At lige rundt om hjørnet
finder man altid muligheden for... magi!
Hvor er jeg? Og hvorfor har jeg lyst til... gulerødder?
Hvem vil fortælle hende det?
Fortælle hvad?
-Hvordan kom du ind? -Jeg gik bare ind. Ingen standsede mig.
-Du må ikke være her. -Hun er altså ikke virkelig.
-Hvad? -Hun er ikke virkelig.
-Du er ikke virkelig! Du er indbildning! -Unds...
Undskyld! Jeg ved ikke, hvad hun ville, men hun går nu.
Hun er en løgner!
-Du går nu. -Hun er falsk!
-Hvad filen foregår der? -Det ved jeg desværre ikke.
Hun er ikke virkelig.
Hun har falsk navn, falsk hår og store, falske bryster.
-Du skal ikke røre mig! -Du er ikke virkelig. Jeg er virkelig.
Du er også virkelig, Greta. Du er min ven!
Undskyld. Jeg kom for at sige undskyld.
Jeg har brug for dig. Jeg vil have dig i mit liv igen.
Hallo? Kom.
Du er bedre end hende.
Du er bedre end mig.
-Det ved jeg nu ikke. -Jo.
Slip mig.
Du er umulig!
Hallo? Greta?
Greta? Gretel? Gradel? Gradel!
Min ryg knækker altså ikke sig selv.
Det var ikke hendes idé med børne-tv.
Det var min idé.
Hvorfor?
Fordi det var godt for hende og skidt for dig.
Mest skidt for dig.
Fair nok.
Det bliver et stort arbejde at vinde din tillid tilbage.
Og jeg har så meget, jeg skal forklare dig...
Ja, det er vi nødt til.
Men kan vi gøre det en anden gang? Jeg er så sulten.
Ja. Også mig.
Jeg er... også virkelig sulten.
Hvad har du lyst til?
En burger.
Ja, vi skal fandeme have en burger.
SLUT
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve