Ursäkta.
Vet du om det finns smörfett i de här kakorna?
Jag söker kakor utan smörfett.
Hallå? Ursäkta?
Menar du kakor som smakar skit?
Nej, jag menar nåt gjort av majs- eller rapsolja.
Nåt bra för hjärtat.
Fantasikakor.
Typiskt Sheila. Hon vill ha allt.
-Kakor utan fett? -En fantasi.
En barnslig, självisk fantasi.
Hon hade ju aldrig nån självkontroll.
Eller några bröst.
Är det så hemskt att inte vilja få hjärtsjukdomar?
-…naken såg hon ut som en pojke. -Vad är det med er?
Som en planka.
Ta av dig din topp.
Ja, ta av dig den.
Nej, det kan ni glömma.
Ta av dig den.
Jag tar inte av mig toppen.
Ta av den.
-Jag tar inte av mig den. -Ta av dig den.
Nej! Sluta!
-Ta av dig den. -Nej!
-Ta av dig den. -Nej! Sluta! Nej!
Allt okej?
Ja, förlåt. Jag menade inte att väcka dig.
Jag bara drömde nåt.
Om vadå?
Inget särskilt.
Inget viktigt.
Jag är stolt över det du gjorde på tv. När du berättade sanningen.
Tack.
Det känns bra.
Det känns bra att ha gjort det.
För det har inspirerat mig att fråga dig nåt.
Okej.
Du pratar ju jämt om din rumskompis.
En meter lång, lystrar till Maya.
Det vore kul att träffa henne.
Okej.
-Är det okej? -Ja! Definitivt. Det är bara Danny.
Jag är mindre intresserad av att träffa honom.
Jag måste klura ut hur jag ska ta upp det med honom…
…först.
Han håller sig äntligen på avstånd, och jag vill inte förstöra det.
Det går ihop.
Men…
Okej, men är du nervös över att berätta för Danny att jag vill träffa Maya
eller över att berätta om mig?
Vad vill du äta ikväll?
Har du nånsin ätit dagsfärsk fisk?
För det finns fiskare nere vid piren som…
Alltså, det skulle förändra ditt liv.
Vet du vad? Tänk inte ens på det.
Vänta bara tills ikväll. Okej?
Vi måste inte göra det precis här.
Börja med småsakerna och jobba dig uppåt.
Maria börjar sin dag i parken,
där hon erbjuder Grace skivade äpplen och bananer
innan hon äter upp allt själv.
Här är hon på klubben.
Hon grälade i tre kvart med receptionen om pooltemperaturen.
Sen bjöd hon hela personalen på lunch som ursäkt.
Det hände förra veckan. Två gånger.
Här försöker hon klappa en knubbsäl när en cykelpolis kommer…
Det räcker. Kom till saken.
Det fortsätter likadant.
Jag kan fortsätta. Jag har inget emot arbetstimmarna.
Men det slog mig att du skulle kunna… fråga henne vad hon sysslat med.
Lämna dina utgifter med min tjej i husvagnen.
Tack.
Jag är 40 år.
Mer eller mindre.
Under de åren har jag ägnat en miljard timmar
med att stirra in i spegeln.
Och jag hatade det jag såg.
Ryggböj. Knän. Rulla med axlarna.
Men jag såg inte ens mig själv.
Jag stirrade in i spegeln utan att se vad som fanns där.
Så jag tänker pröva nåt nytt.
Jag ska röra om i grytan.
Från och med nu är den nya regeln här:
inga fler speglar!
Är ni med?
Hoppa med mig! Fyr, fem, sex, sju, åtta.
Man är som man mår, eller hur?
Och vi är här för att känna oss starka.
Vi vill lägga till saker på kroppen, inte ta bort nåt.
Vem är redo för revolutionen?
Vad sägs om… bin?
Bussa bin på henne?
I princip, ja.
Jag gillar det skarpt. Men de är kluriga att transportera.
Det var det också. Och en mängd andra skäl att inte "bussa bin på henne".
-Hon kallade mig lögnerska. -Den där glor på mig.
-Vad är det här för serie? -Vad snackar du om? Det är en docka.
Det här giget var en dålig idé. Vi borde dra. Kom, stumpan.
-Nej, vi skrev ju på ett kontrakt. -Jag har inte skrivit på nåt.
Okej, kan ni bara lyssna på mig?
Herrejesus i himmelen.
Jag pratade med Hartman.
De stoppar inte kakreklamen.
De pausar den bara tills allt med Sheila lugnar ner sig.
Och hon använde tv. Hon angrep mig där jag bor. I mitt hem.
Vi borde tänka över bina. Eller getingar. De sticker mer.
Nej, absolut inte. Sluta tjata om dina jävla bin.
Förlåt, bara…
Kan ni snälla låta mig förklara
att Alphabet Alley inte är vilket barnprogram som helst.
Det är Sheilas dotters favoritprogram.
Så medan allt lugnar ner sig tar vi också och…
Angriper henne där hon bor – i sitt hem.
Exakt. Som farbror Paddy hade sagt: "Framföra ett budskap."
Du låter som en sjuk jävel.
Ja, han gillar dig.
Herregud. Tack för att ni kom.
-Och glöm inte: inga fler speglar! -Inga fler speglar!
Tack! Skriv på för våra utskick.
Jag satte reportern i ditt kontor.
Sänk inte garden. Låt honom inte lura dig att säga nåt.
Det är bara en reporter, inte djävulen. Inte ens en advokat.
Han är däremot stilig.
Men det är ju djävulen också.
Din sekreterare släppte in mig. Bara så där.
-Hon borde vara försiktigare. -Hon trodde att du var nån annan.
Vem är jag ens för dig längre?
Om du skulle fråga, och jag skulle svara ärligt,
så vet jag inte vad jag skulle säga.
Jag har väl inte ringt dig igen?
Nej. Jag är här på eget bevåg.
Jag tog ditt råd om att ta Maria till en psykiatriker.
Det gick inte hem.
Ta henne? Mot sin vilja?
Nej, jag frågade. Och hon vägrade,
vilket var en ny och obehaglig upplevelse för mig.
Du är inte van vid att folk säger nej.
Det är inte helt sant. Ta dig som exempel.
Det var inte vad som hände.
Har du träffat nån själv? En psykiatriker?
Inte just nu, men förr.
Hjälpte det?
Visa mig hur.
Sitter jag ner?
Borde jag ligga?
Det är mer avslappnande att ligga.
Hur mår du idag?
-Jaha. Jag tror inte att det här… -Nej.
Hur mår du idag? Hur känner du dig?
Okej då.
Jag… känner mig…
…förvirrad.
Upprörd.
Osäker. Frustrerad.
-Är det en känsla? -Om du säger det så.
Finns det några regler?
Ja, men det är mestadels bara ett ställa att prata på.
Och det sprids inte vidare.
Det är som att be.
-Fast med en yrkeskunnig man kan lita på. -Hur vet man att man kan det?
-Man gör inte det. Man bestämmer sig bara. -Så det är tro.
Jag litar inte på Maria längre.
Jag bad nån följa efter henne istället för att konfrontera henne.
Jag vet inte varför.
Vad är du rädd för?
Jag är inte rädd för nån.
Men…
…vad är du rädd för?
Att bli sedd… för den jag verkligen är.
Så du sökte jobb på tv?
Det är bara en del av mig.
Du borde ha sett hur folk betedde sig efter hennes pass.
Folk blir alltid så till sig före och under passet,
men efter hennes bekännelse på tv
ställde de sig på kö för att vidröra henne som om hon vore Jesus eller nåt.
De kramade henne och grät och sa hur mycket hon betyder för dem.
Så du vet, det är helt logiskt att hon ska skriva en bok.
En bok? Skriver hon en bok?
Ja.
Alla kan väl egenpublicera nuförtiden. Vad kul för henne.
Nej, hon blev erbjuden ett förskott av nån förläggare.
På västkusten?
New York.
Hon går…
Hon går ut i etern och pratar om sina problem,
och nu får hon skriva en bok?
Tydligen.
Var du klar där nere?
För jag var inte det.
Okej.
Jag vill skriva en bok.
Voilà.
Det ser jättegott ut.
Havsabborre, rostad potatis, och hör och häpna…
…brysselkål.
Jag vet. Alla tror att de hatar dem, men bara för att de kokas ihjäl.
De har inte givits tillbörlig respekt.
Jag vet inte vad du tycker, men jag är kåt som en kanin just nu.
Fortsätter han prata brysselkål
så kanske jag bara glider av stolen.
Förlåt. Jag pratar för mycket!
-Det blir så med mat. Förlåt. -Inte alls. Det är väldigt rart.
Du älskar verkligen grönsaker.
Och jag…
Fortsätt.
Hemligheten är att blanchera precis tillräckligt.
För då öppnas den upp. Den är som ett fönster…
Ett fönster? Till vadå? Tristess?
Det här är inte vad du gillar eller vill
Du vill vara med mr Mormon och göra stygga saker.
Inte här med Tomater på loftet och hans kolijox.
Okej. Det räcker.
Nej, förlåt. Jag menade förklaringen.
-Visst. -Vi kan väl bara äta?
-Jättegott. -Bra.
-Så gott. Tack. -Bra.
Det finns salt om du vill Jag översaltar inte.
Ingen bryr sig om salt!
-Min är perfekt, faktiskt. -Förresten, jag vill bara säga
att jag har dåligt samvete för att jag pressade dig med Maya.
Du har redan fullt upp.
Kan han fråga om nåt utan att fega ur?
Det är okej att fråga om Maya.
Du förtjänar så mycket bättre. Mycket bättre.
Jag ska prata med Danny när jag hinner.
-Säkert? -Hon sa ju det!
-Var en man, inte en liten fiskmes. -Men fan, sluta! Snälla!
Okej…
Förlåt.
-Det har varit en lång dag… -Du behöver inte förklara.
…och jag vill bara äta det här. Nu.
Vi äter bara.
Fisken är…
-Kanske lite mer salt. -Men saken är…
Lång dag på jobbet?
Ja, det var den längsta.
Du har helt klart jobbat övertid med nåt.
Men för fan, Deb.
Lugn. Du har nån. Jag är glad för din skull.
Det vore bara kul att träffa henne och hennes två barn.
Hon låter så imponerande…
Det är Fidelia, okej? Sheilas assistent.
-Nähä! -Okej? Gud.
Och innan du säger ett endaste ord: ja, hon är lite på 20, men hon är mogen
-och har god intuition. -Sheila lär explodera.
Sen när bryr du dig om vad hon tycker? Du kallade henne för lösdrivare.
För tio år sen. Nu är jag rädd för henne. Du borde också vara det.
På tv verkar hon vara nåt alldeles extra.
-Ja, jag vet. -Herregud.
Du är fortfarande kär i henne.
Du vill komma nära så att du kan vinna tillbaka henne.
Jag ska gå och krama min dotter.
-Vad fint. -Det har varit en sjuhelsikes dag.
Danny, duscha först.
Jag trodde du skulle jobba ikväll.
Jag skulle kunna det, men jag gör inte det.
Jag såg din medhjälpare på snabbköpet idag.
Hon trodde att hon var diskret.
Men jag växte upp i Juárez. Jag vet när nån förföljer mig.
Tänker du säga vad du misstänker att jag gör?
Det känns som…
…att jag inte känner dig längre. Som…
Och att be din kumpan förfölja mig genom grönsaksavdelningen,
hur hjälper det dig?
Det gör inte det.
Det är inte det att jag inte litar på dig.
Jag börjar bara få slut på sätt att hålla ihop allt.
Du borde inte det.
Lita på mig.
När vi planerade att bli med barn igen…
Försökte bli med barn igen.
…träffade jag en speciell läkare utanför vårt samfund.
En universitetsläkare.
Han sa att jag hade tillräckligt med ägg.
Mer än tillräckligt.
Vilket betyder att problemen vi hade var dina.
De föreslog en lösning. Jag visste att du inte skulle godta den.
Jag trodde aldrig att jag skulle det.
Men plötsligt satt jag där i stolen
och lät dem sätta nån annans spermier i mig.
Och det var så vi blev i välsignat tillstånd med Grace.
Vår dotter.
Det var så jag gjorde det jag måste för att, som du säger, "hålla ihop allt".
Jag ska låta dig komma ur arbetskläderna
och jag värmer upp din grytstek.
-Hej. -Hej.
-Vill du stiga på? -Visst.
-Toppen. Hur går affärerna? -Jag ville fråga…
Förlåt. Säg du först.
Jag har träffat nån.
Okej.
Han heter Carlos och han… Vi…
…tror att det kan vara dags att träffa Maya.
Precis. Ja.
Jaha, men… Schyst. Toppen.
Det är så sånt här brukar gå.
Det vore konstigt om du dejtade nån som inte hade träffat Maya.
Det vore som att leva ett dubbelliv,
-och det låter ju inte som du. -Lugna ner dig.
-Det här var avtalet vi hade… -Jag dejtar också nån.
-Jaha? -Och hon är toppen.
Vi tar det sakta, men jag börjar få lust att öka farten.
Hur träffades ni?
Via jobbet.
-Har Maya träffat den här personen, eller… -Det är svårt att säga.
-Va? Vad menar du? Vad… -Mamma! Gillar du min outfit?
Oj, hoppsan.
-Vad har hänt? -Det är inte mitt fel.
Hon har fått det från tv:n.
Men vi kollar väl bara på barnprogram och med måtta?
-Ja. -Ja, det är allt.
-Hej, Sheila. -Hej.
Och varsågod för att jag passar båda dina barn.
Har du berättat?
Ja. Den här situationen är din kompis fel.
-Kelly Kilmartin? -Jag skulle inte kalla henne för kompis.
Hon är med i Alphabet Alley hela veckan.
Jag ser ut som en närsynt countrysångerska där.
Men din dotter har roligt. Tuttar är roliga.
Maya, det är dags att åka.
Kan pappa få tillbaka tennisbollarna?
-Nej! -Låt henne ta dem.
Vi är klara här, tack.
Tack. Kan jag få den?
Ja, så jag mår inget vidare.
Tack för förståelsen.
Okej. God natt. Nattinatti.
Ännu en dag, ännu en lögn dragen för en man.
Jag ljög inte för honom.
Men du är inte sjuk.
Du har bara dåligt samvete över hur bra det kändes att träffa mr Mormon.
Jag önskar att jag hade dödat dig på första försöket.
-Jag försökte verkligen. -Det där menar du inte.
Vad är planen? Att vara ensam resten av livet?
-Det är tydligt att jag inte har en plan. -Det är uppenbart.
Men du stöter bara bort alla
som visar dig några tecken på kärlek och tillgivenhet.
Jag gör faktiskt det, va?
Varför gör jag det om och om igen?
För att du hellre är ensam utan nån som kan såra dig
eller, ärligt talat, tråka ut dig till döds.
Jag blir faktiskt uttråkad… av Carlos.
Av hans vänlighet.
Vad har jag för fel?
Du är exceptionell, och det är en bra sak.
Men jag mådde ju bättre.
Bättre är bara ett annat ord för tråkig, och du vill inte vara tråkig.
-Men jag vill inte vara ensam heller. -Du är inte ensam. Du har ju mig.
Jag saknar Greta. Jag saknar att ha en vän.
Du lyssnade ju aldrig ens på henne. Vänner måste ge och ta, din feta slampa.
-Säg inte så. -Var inte en sån fet slampa då.
Du är problemet. Du hindrar mig från nära relationer.
Du är inte min vän eller älskare.
Du är en oinbjuden gäst som vägrar lämna festen.
Hur många jävla gånger måste jag be dig låta mig vara?
-Låt mig vara! -Mamma?
Gumman?
Jistanes.
Jag såg dig inte.
Vem pratade du med?
Ingen. Jag pratade inte med nån.
I säng med dig nu.
De här två. Tack.
Vill du provsmaka nåt?
Visst.
-Gott. -Det är cherokee purple.
Det är en av våra kultursarvssorter. Vi har också green zebra…
Jag kan ta fem.
Jaha, fem…
Lådor.
Fem såna här?
Jag tar hela…
Jag tar rubbet.
Okej, jag ska packa ihop det.
Köper du till en restaurang? Jag känner inte igen dig.
Nej. Det är för privat bruk.
Räcker det?
Ja.
Jag hörde att det fanns nåt speciellt här, så jag ville smaka varorna själv.
Okej, jag kan be nån hjälpa dig bära.
Det behövs inte.
Det är ganska tungt.
Hur går förhållandet?
Va?
Mitt har en svacka.
Vad tråkigt.
Är det sant som de säger? Att hindren gör det starkare?
Säkert.
Ibland undrar jag hur det vore att vara med nån som det finns glöd med.
Men sen kommer jag ihåg en sak – glöd slocknar.
Man måste vara villig att fortsätta.
Inte bara den ena, utan båda.
Jag ska be nån hjälpa dig bära. Kan du hjälpa honom?
Bara nåt att tänka på:
Sheila är inte vidare ihärdig när det fattas glöd.
-Vad i… -Ta hand om dig.
Min bil är här borta.
Ibland när världen verkar för stor, för mörk, för läskig
så finns det nåt jag brukar tänka på.
Att det alltid finns en chans för magi.
Var är jag? Och varför vill jag äta morötter?
Vem vill berätta för henne?
Berätta vadå?
Hur kom du in hit?
-Jag gick bara in. Ingen stoppade mig. -Du får inte vara här.
Du vet väl att hon inte är verklig?
-Va? -Hon är inte verklig.
Du är inte verklig!
Du är inte verklig! Du är fejk!
Förlåt, jag vet inte vad hon gör här
-men hon ska gå. -Hon är en falsk lögnerska!
-Ut! -Hon är falsk!
-Vill du förklara vad fan som pågår? -Gärna, men jag vet inte hur.
Hon är inte verklig.
Hon har ett fejknamn, fejkhår, stora fejktuttar.
Rör mig inte! Vem gav dig tillstånd att röra mig?
Vem bryr sig? Du är inte verklig. Jag är det!
Och du med, Greta. Du är verklig. Du är min vän!
Och jag är ledsen. Jag kom för att be om ursäkt.
Jag behöver dig.
Jag vill ha dig tillbaka.
Kom nu.
-Kom igen. -Du förtjänar bättre än henne.
Du förtjänar bättre än mig.
-Det vet jag väl inte. -Jo.
Släpp mig.
Du är så himla omöjlig.
Men hallå! Greta!
Greta? Gretel? Gradel? Gradel.
Min rygg kommer inte att knäcka sig själv.
Det var inte hennes idé att göra barnprogrammet.
Det var mitt påhitt.
Varför?
Det var bra för henne och dåligt för dig.
Mest dåligt för dig.
Det är okej.
Jag har så mycket att göra för att vinna ditt förtroende,
och jag har så mycket att förklara för dig om…
Ja, vi måste göra det.
Men nån annan gång? Jag måste dra. Jag är vrålhungrig.
Ja. Jag med.
Jag är… riktigt hungrig jag med.
Vad vill du äta?
Hamburgare?
Yes. Nu jävlar blir det burgare.
SLUT
Undertexter: Borgir Ahlström