Ето я.
Вълнуваш ли се? Не се бой. Ще се справиш чудесно.
Ще си най-хубавата Статуя на свободата. С татко ти много се гордеем.
А след представлението
искам да поговорим за нещо много важно.
Случват се големи промени.
Все хубави неща.
Кой е?
Карлос?
Не. Съжалявам, не е Карлос.
Защо си тук? Казах ти да се срещнем в училището.
Каза също, че костюмът ще е в чантата й.
Намерих тога и корона, но не и факел.
- Какво? - Мамо?
Здрасти, миличка. Вълнуваш ли се?
- Не. - Не се бой. Ще се справиш чудесно.
- Най-хубавата Статуя на свободата. - Не и без факела.
Боже мили, под дивана е страшна мръсотия.
Кога последно си... Мая, ще потърсиш ли в стаята си?
Няма да го намери там, защото ти я пратих с целия костюм в чантата й.
От теб се искаше само да не го губиш. Нямаме време.
- Ама че каша! - Меко казано.
Вече изпотих едно сако. И това ли да съсипя?
Спри да прецакваш всичко, до което се докоснеш,
и да чукаш всичко живо - и асистентката ми.
Леле. Добре, обаче сега помагам на Мая, а ти сменяш темата.
Но нека те питам нещо за жените, които мислиш, че се редят...
Намерих го!
Комплектът ми с животни.
- Мая, решихме, че си намерила факела. - Не, няма го тук.
Е, още не е сигурно.
- Може ли да хапна? - Зайче, нямаме време.
- Гладна съм! - Добре, ще ти направя нещо набързо.
- Какво ти се хапва, миличка? - Мама не държи вкусни неща в дома си.
Ще е нещо гадно на вкус.
Я направо татко да ти приготви нещо! Какво ще кажеш?
Добре.
Промяната е голяма.
Но така е в живота - промени и предизвикателства.
Не. О, не! Как?
Никой не го вижда. Няма го.
Не е довършен. Нямаш време да оправиш кашата.
Стореното - сторено. Сега приключвай с това.
Имам идея. Какво ще кажеш да си без факел?
Просто ще си представяш, че го държиш. Наужким.
- Така се прави на представление. - Не я баламосвай, егати!
Може ли да не ругаеш пред Мая?
Това да ни е проблемът!
- Може ли да поговорим? - Добре.
Какво?
Не ми допадат тези зле прикрити упреци, които ти...
Имам право да се грижа за Мая.
Невероятно е в каква заблуда си.
Не, вече не давам да ме обиждаш, не и след всички мои жертви.
От какво точно си се лишавал?
Искам подробен списък с жертвите, които си направил за семейството си.
- Добре, ще го имаш! - Тате!
- Имаш ли шибана химикалка? - Не крещи, плашиш я!
Аз ли я плаша? Аз?
- Ти! - Мамо!
Писна ми да ме обвиняваш за всяко нещо, случило се в това семейство или по света.
Да, може чат-пат да не знам кое къде е, но не съм лош човек!
- Безумно... - Ей, големите!
Мая, изплюй това нещо, моля те.
- Мая, не е забавно. Изплюй го. Шийла? - Изплюй.
- Не мога, глътнах го.
Не се шегувай, Мая. Трябва да го извадиш от устата си.
- Спри, плашиш я. - Тя ме плаши!
- Спокойно. - Отиваме в болницата.
- Не отиваме. - Без болници!
Не решаваш ти. Току-що глътна нещо опасно.
- Панираш се, стига. - Как да не се панирам! Има защо.
Успокой се, моля те.
Да си трая, докато дъщеря ми не умре от отровната пластмаса?
Зайче, стой тук, ще поговоря с татко ти за малко.
Ела с мен.
- Боже! Ще спреш ли да ме дърпаш и буташ? - Стегни се.
Не знаем от какво е направено онова прасенце.
Може да е от олово, живак или барий.
Не знаем.
Представях си, че Мая ще живее до дълбоки старини
и ще умре, заобиколена от близките си.
Не шестгодишна и заобиколена от токсични животни.
- Да, уплашен съм. - Добре. Разбирам те.
Приемаш го сериозно, защото е сериозно.
- И искам веднага да извадим играчката. - И аз искам.
- Вдишай заедно с мен. - Какво?
Вдишай през носа, издишай през устата. Вдишай.
Успокой се.
Тук ли са енциклопедиите, които баща ти каза да купя?
Да.
Добре, проверка на коремчето. Как е коремчето ти, Мая?
- Без промяна. Добре е. - Ще кажеш, ако има промяна, нали?
Какво пише за бария? "Поглъщането може да доведе
до органна недостатъчност и проблеми в развитието."
Не знаем дали съдържа барий.
Рискът при децата е по-голям заради по-бързия им метаболизъм,
а и барият може да се възпламени. Колко хубаво!
Мразя тази страна. Всички страни.
Ще занесеш ли това в стаята на Мая?
Ако разберем откъде имаме тази играчка,
ще намерим кутията, ще прочетем етикета на нея
и ще се чувствам... ние ще се чувстваме по-спокойни.
Май беше подарък. Не бих й купила играчка селскостопанско животно.
Баба Лоли! Тя ми купи животните за рождения ден.
Наистина ли? Сигурна ли си?
Каза: "Майка ти никога няма да ти купи такова нещо".
Баба ти Лоли ще да е била.
Чудесно. Браво, Мая.
- Мога да се обадя. Разбирам се с нея. - Остави на мен.
Добре.
Тате, ела.
Да, той е тук.
За теб говорят.
Все още й е баща, а аз...
Може и да е объркана. Не знам. Майко, не сега.
Искам да си спомниш къде купи играчките, защото Мая много ги харесва
и мислех да купя същите за рождения ден на приятелката й.
- Коя? Джени С.? Джени Г.? - Не прекъсвай мама, докато лъже Лоли.
- Как е коремчето? - Ходи ми се до тоалетна.
Значи се местим в тоалетната. Идвай на конче.
Не схващам защо е обида...
Чакай, какво ще вземаш?
Моля те, недей, майко. Не ми затваряй.
Това са десет долара. Много пари са.
Твои са, ако се изходиш.
Ето тук ще те чакат.
Какво научи от Злодеида?
- Много. - Чудесно.
- Намери чека от покупката. - Забележително.
- Звъня в "Клемсънс Тойс", но е затворено. - Лошо.
Със собственичката се познават и й звънна.
Разговаря лично с г-н Клемсън.
Комплектът за игра е "Кийстоун Кълектибълс".
Баба Лоли се очовечва.
- Извинявай. - Недей.
- Чудесно. - Да, добре.
Какво ще правиш?
Ще звънна на бабите в библиотеката, пожелай ми късмет.
- Но е 21 ч. - Там ще са. Цяла нощ са там.
Как си?
Е, щом дъщеря ми излезе от тоалетната, ще дойдем цялото семейство.
За дамите ще има сладка почерпка.
Благодаря, Джойс. Чао.
Майко мила. Каквото и да разправят, библиотеката е яко място.
Добра новина?
Чудесна. Провериха играчките. Няма токсични материали в тях.
- Няма барий? - Не!
Отново обикнах тази страна.
- Леле. - Боже мой.
Не знам какво ми стана, че те целунах.
За миг забравих, че вече не сме заедно.
Няма нищо. Благодарна съм, че разнищихме това.
- Заедно. - Да.
Искам да го знаеш.
И аз съм така.
Защото просто...
- Ще поемеш ли оттук нататък? - Да.
Надзиравай какво пада в тоалетната.
А аз се прибирам. Обади ми се, когато играчката се появи.
Да, непременно.
И без това няма да спя. Ти може да си ходиш и да отдъхваш.
Няма да се изакам без татко.
- Много мило, но... - Няма, ако не ядем пица тримата.
Здравей, влез. Не стой на вратата.
- Дължите 8,50. - Наистина ли?
Е, дано част от тези пари влязат в твоя джоб.
По дяволите, мамка му. Не, не.
Мислех, че имам пари в брой.
Никой тук няма 8,50?
Млъквай. Извинявай. Да, имаме 8,50.
Бившата ми жена... Бившата е тук.
Тя има много повече от 8,50, богата е. Аз съм само Дани.
Не искам да прося от бившата си жена пред дъщеря ми, която също е тук,
8,50 за тази пица, разбираш ли?
Ще ми спасиш ли живота?
Запознат ли си с френската луксозна марка "Ермес"?
Това е на майка ми.
Не, на жена ми.
На бившата ми жена, боже!
Мамка му! Ама че ден!
Какво става тук?
- Пушиш ли трева? Мога да ти платя със... - Вземай пицата.
- Може ли? - Да.
Боже мой. Трент, благодаря ти. Ти си моят спасител.
- Пусни ме, иначе си вземам пицата. - Да, добре. Имаш право.
О, боже.
Не знам дали е важно, но това беше съборено отвън.
Или може би е било скрито в храстите.
Някой може да го е прегазил. Примерно аз.
ПРОДАВА СЕ
Евтина пица. Ще ме умори, но не се оплаквам.
Като в "Скутс".
- Как смееш! Боже. - Какво е това?
- Ресторант на Каталина... - Нарушение на човешките права.
...което е остров.
Там с мама прекарахме медения си месец.
Когато се оженят, хората ходят на почивка, меден месец.
- Знам. - Добре.
Един следобед по време на медения ни месец татко ти нае платноходка,
за да гледаме залеза, да пием шампанско и...
- Да се целувате? - Точно така.
Но преди да вземем платноходката, ядохме в "Скутс".
И всичко се промени.
Но не веднага.
Първо бяхме на лодката, беше наистина прекрасен ден.
Розово небе, идеално време.
И се продрискахме.
- Имаше ли тоалетна на лодката? - Да речем, че отначало имаше.
А към края...
Татко ти я счупи.
Телевизор върху тоалетната. Американската мечта.
На бас, че Рейгън прави същото сега.
Искаш ли питие? Вино, бира?
Не, няма нужда.
Всъщност искам, разбира се. Не знам защо отказах.
Какво вино пиеш напоследък?
Не искам да говорим за това.
Изморена съм.
Щеше ли да ми кажеш, или сам щях да науча?
Разбира се, че щях да ти кажа. Трябва да помислим как ще стане.
Мислеше, че ще ми е все тая ли?
Знам, че не ти е все тая, но чувствата ти вече не ме касаят.
Заради него ли?
- Местиш се при приятеля си? - Не съм длъжна да ти казвам.
С Карлос скъсахме.
Купих къща на плажа.
Не и на мястото, което гледахме, нали?
В Ел Ей. Санта Моника.
Шийла, ти мразиш Ел Ей.
Затова се преместихме в Сан Диего.
- Започвам начисто. - Много ясно. С парите на Джон Брийм.
Сама си купих къщата. Майната ти.
Онази вечер с него се сбогувахме.
Не че ти дължа обяснение.
- Докато ти спеше с асистентката ми. - Защо сте се сбогували?
Заминава с цялото семейство да живеят първобитно.
И как го приемаш?
- Какво те вълнува? - Винаги ме е вълнувало.
Изпитвам гняв и завист.
Да, аз също.
Завиждам на него.
Има солидна опора.
Да, звучи страхотно.
Мисля, че излиза!
Е, някой иска ли да каже нещо?
Защо ти не пуснеш водата? Заслужи си го.
Обичам те най-много на света.
Прегръдка топла дай ми на мига.
Обичам те, момичето ми.
Обичам те, Мая. Не се променяй.
Обичам те, мамо. И ти прощавам, тате.
Не си ме уплашил нарочно с колата. Лека нощ!
Като се замисля, добре че не си взехме куче.
Наистина.
Още нещо, което да не уморя.
Ето защо тя беше мишле.
Да. Чувствам се ужасно.
Това какво ще промени?
Нищо.
Разказвала ли си на Мая за Матеас Хийли?
- Нямаш търпение да смениш темата ли? - Очевидно.
Не, за бога. Защо да й разказвам?
Защото той е част от живота ти.
Напук ходех на лекциите му за стоицизма.
Не мисля, че е забелязал.
Бях бесен, че той ти предложи брак и ти прие.
Не се омъжих за него. А и ти също си имаше приятелка.
- Елън от Фресно. - Състудентка, не преподавател.
Но аз исках само теб.
Не започвай.
Ти не го ли правиш? Не се ли замисляш над случки от миналото?
Гледам да избягвам. Продължавам напред.
Това е целта. Затова искам ново начало.
Значи все пак понякога...
- Не копнея по... - Забежката ни.
Това беше. Така тръгнахме с теб. Връзката ни беше тайна.
Знам какво беше. Не мисля за това.
Не ти вярвам.
Толкова щастлива, колкото тогава, не съм те виждал.
Бяхме деца. Децата са щастливи.
Бяхме влюбени и консумирахме любовта.
- Бяхме 20-годишни, не точно деца. - Не беше истински живот.
Харесваше ти.
Не бъди сигурен.
Вече не знаеш какво харесвам. Имам други грижи.
- Работата. - Тогава.
А и цял живот лъжа хората какво изпитвам.
Открай време много ми се удава.
Недей. Не омаловажавай онова, което имаше между нас едно време.
Познавах те отлично. Връзката ни беше специална.
Вече не сме заедно, Дани.
Да, знам. Повярвай ми.
Говоря за това да си благодарна.
Бас ловя, че и Брийм е бил благодарен за връзката помежду ви.
Искаш да се караме ли?
Не, искам да признаеш, че връзката ни беше истинска и хубава.
Добре. Едно време ни беше хубаво.
Може би само във връзка се чувствам добре. Това ли ми намекваш?
Не, не мисля така.
Трябва да вървя.
Достатъчно пиян ли си?
Остроумно.
И без това се заседях.
Не. Тъкмо започна да говориш разумно.
Забежката е най-доброто, на което да се надявам.
Безчувствена, секси, но срамна, временна, обречена на провал.
Отдадена съм само на работата си, нали?
Затова се местя в Ел Ей, там всички са ужасни като мен.
Недей така.
Ужасен човек съм. Чакай само да видиш.
Не, ела с мен. Ще ти покажа.
Карлос е добър човек, така си ми казвала. Избрала си го, това значи нещо.
Да, добър е. Но не и аз.
Ето ме, г-жа Свобода. Отвратителна лъжкиня.
- Загадката е разрешена. - Да. Забравих, че не съм го довършила
и че не съм го сложила в чантата, затова го скрих.
- Добрите не постъпват така с децата си. - Не съществуват добри хора.
Мит е. Всеки е ужасен през повечето време. Ето ти пример. Виж.
- Бях тук одеве и... - Врял си си носа?
Да, душих в стаята ти и ми стана мило, че пазиш ето това,
че ти е ценно, въпреки че ти го подари майка ми.
А ти не я харесваш, и с право.
Но го взех, пъхнах го в джоба си.
Ужасник!
Не е от майка ти, а от сватбата на братовчедка ми Джуди.
Не, майка ми ти го подари на нашата сватба.
Е, нямам спомен за такова нещо, защото съм ужасен човек.
- Не, не си. - Дявол да го вземе!
Дани, престани да мислиш, че ме познаваш, защото не е така.
- Никой не ме познава. - Боже!
Дявол да го вземе!
Ще оправя дивана да спиш на него.
Утре кожата ти ще е зле от недоспиване.
Не го искаш тук.
Не го искаш.
Не.
Свършено е между нас. Заспивай.
Здрасти.
Привет.
Може би трябва да си ида в стаята заради Мая.
Да.
Да не остане с погрешно впечатление.
- Устата ми сигурно мирише. - Нищо ти няма. Моята е...
Да.
Моята смърди.
Ти наистина...
Наистина ли мислиш, че не те познавам?
Ето пак. Онази потребност.
Не си длъжна да му казваш. Нищо не му дължиш.
Дани, познаваш ме като всеки друг човек.
Да.
Превод на субтитрите Катина Николова