Tā ir viņa!
Tu priecājies par izrādi?
Neuztraucies, tu būsi lieliska.
Tu esi ideāla Brīvības statuja.
Mēs ar tētiņu ar tevi ļoti lepojamies.
Un pēc izrādes
man ar tevi ir jāparunā par kaut ko ļoti svarīgu.
Notiek lielas pārmaiņas.
Tikai labas. Viss...
Ei!
Karlos?
Nē. Piedod, tikai es, nevis Karloss.
Ko tu te dari? Kas notiek? Mēs sarunājām tikties skolā.
Jā, un vēl tu teici, ka kostīms būs viņas somā.
Tur bija toga un kronis, bet lāpa ne.
- Es... Ko? - Mammīt?
Sveika, mīlulīt. Vai dieniņ! Tu gaidi izrādi?
Nē.
Neuztraucies. Tu būsi lieliska. Tu esi ideāla Brīvības statuja.
Bez lāpas neesmu.
Jēziņ! Zem dīvāna izskatās briesmīgi. Kad tu pēdējoreiz vispār...
Maja! Vai pameklēsi savā istabā?
Tur viņa to neatradīs,
jo es visu kostīmu ieliku somā, kuru viņa aizveda pie tevis.
Tev tikai atlika to nepazaudēt! Sasodīts, vairs nav laika.
- Drausmas! - Jā, nervi ir uzvilkti, Šīla.
Vienu žaketi jau sasviedrēju. Gribi, lai sabojāju otru?
Es gribu, lai tu beidz sačakarēt visu, ko redzi.
Un beidz visas drāzt, manu asistenti ieskaitot!
Oho! Es mēģinu palīdzēt Majai, un kašķi sāc tu.
Bet es varētu pavaicāt tev par tām manām mīļākajām,
- kas, tavuprāt... - Atradu!
Savus lauku dzīvnieciņus.
Maja! Mums likās, ka atradi lāpu.
Nē, tās te nav.
To mēs nezinām. Vēl ne.
Es varu dabūt uzēst?
Mīlulīt, mums līdz izrādei nebūs laika.
- Bet man gribas ēst. - Labi, varbūt varu ko ātri uztaisīt.
Kas tev liktos garšīgs?
Mammītei mājās garšīgu lietu nav, mīlulīt, tāpēc vēlies kaut ko ne pārāk garšīgu.
Varbūt lai tētiņš tev uztaisa uzēst! Esi ar mieru, mīlulīt?
Labi.
Tās ir lielas pārmaiņas. Protams.
Bet tāda jau dzīve ir - pilna pārmaiņu un pārbaudījumu...
Nē! Ak nē! Nē! Kā?
To neviens neredz. Tās vispār te nav.
Nav pat pabeigta. Tev nav laika, lai to izlabotu.
Tu to jau esi izdarījusi.
Pieliec punktu!
Man ir ideja.
Varbūt uzstāsimies bez lāpas?
Kā mīmi. Vienkārši izliecies.
Tādas jau tās izrādes ir.
Beidz viņu dirsināt.
Denij, lūdzu, Majas klātbūtnē tik daudz nelamājies.
Jā, tieši tas te ir tas postošākais.
Varam aprunāties?
Labi.
Kas ir?
Man nepatīk tavi pasīvi agresīvie apvainojumi...
Man ir tiesības rūpēties par Majas labklājību.
Ārprāts, kādos maldos tu dzīvo!
Nē, tu vairs nedrīksti mani tā tiranizēt. Es esmu pārāk daudz upurējis.
Kad tu sev esi ko liedzis?
Es gribētu redzēt detalizētu sarakstu ar taviem upuriem ģimenes labā.
- Tad es tev uztaisīšu to sūda sarakstu! - Tēt!
- Tev ir sūda pildspalva? - Beidz kliegt! Tu viņu biedē!
Es? Es viņu biedēju? Es?
- Jā, tu! - Mammīt!
Man ir tik drausmīgi apnicis, ka tu mani vaino visā,
kas notiek ar šo ģimeni vai pasauli.
Zini ko? Jā, es varbūt kādreiz esmu pazaudējis kādu lāpu,
bet es neesmu slikts cilvēks!
- Nenor... - Pieaugušie!
Maja, tūlīt pat ņem to laukā no mutes, lūdzu!
- Maja, nav smieklīgi. Ņem laukā! Šīla? - Mīlulīt, spļauj laukā.
- Spļauj laukā! - Nevaru. Es viņu noriju.
Tas ir nopietni, Maja. Tev tūlīt pat tas ir jāspļauj laukā!
- Izbeidz! Tu viņu biedē. - Viņa biedē mani!
- Viss ir labi. - Braucam uz slimnīcu!
- Nē. - Nē! Slimnīcu nē!
Tev nav balsstiesību, tu apriji kaut ko ļoti bīstamu.
- Tu trako. Nomierinies. - Nu protams, un ne velti! Dari kā es!
Nomierinies, lūdzu.
Man gaidīt, lai meita nomirst no toksiskas cūku plastmasas?
Labi. Zini, mīlulīt?
Lūdzu, paliec te, es parunāšu ar tētiņu.
Nāc līdzi!
Ak dievs! Vai tu beigsi mani grūstīt?
- Jēziņ! - Tev ir jāsavācas!
Mēs nezinām, no kā tā sūda cūka ir taisīta!
Varbūt no svina vai dzīvsudraba, vai bārija!
To mēs nezinām.
Man par Majas nāvi ir lielas cerības. Gribu, lai viņai ir pāri 90
un apkārt - draugi un radi.
Nevis seši gadi un toksiski sūda dzīvnieki!
- Tāpēc - jā, esmu nobijies, skaidrs? - Labi. Es saprotu. Saprotu.
Tu to uztver nopietni tāpēc, ka tas ir nopietni.
- Jā! Un tas no viņas ir jādabū laukā! - To gribam mēs abi. Tikai...
- Ievelc ar mani elpu, labi? - Ko?
Ieelpa caur degunu, izelpa...
caur muti. Ieelpa!
Izturi pauzi.
Mums vēl ir tās enciklopēdijas, ko man iesmērēja tavs tēvs?
Ir.
Tā. Puncīša pārbaude ik pa piecām minūtēm. Kā tagad puncītis jūtas, Maja?
Tāpat. Labi.
Un tu mums teiksi, ja kaut kas mainīsies, vai ne?
Tā, bārij, ko vari mums pateikt? "Norīšana var izraisīt
orgānu mazspēju un attīstības problēmas."
Labi, nu, mēs nezinām, vai tas satur bāriju.
Un vēl bērniem risks ir augstāks viņu straujās vielmaiņas dēļ.
Un bārijs var arī pašaizdegties. Cik jautri!
Es ienīstu šo valsti. Vispār visas valstis.
Aiznes, lūdzu, šo uz Majas istabu.
Vienkārši, ja mēs noskaidrotu, kur to rotaļlietu dabūjām,
varētu uzzināt ražotāju un atrast kasti, un izlasīt uzrakstu.
Un tad es varētu... Mēs varētu tā nebaidīties.
Liekas, tā bija dāvana. Es nebūtu pirkusi lauku dzīvniekus.
Vecmāmiņa Končija! To man uzdāvināja vecmāmiņa Končija.
Tiešām? Esi pārliecināta?
Viņa teica: "Tava mamma tādu nekad nepirktu."
Izklausās tieši pēc vecmāmiņas Končijas.
Lieliski. Malacis, Maja. Tā.
- Es varu piezvanīt. Man nav bagāžas. - Es varu pati.
Labi.
Tēt, panāc!
Jā, viņš ir te.
Viņas runā par tevi.
Tāpēc, ka viņš ir viņas tēvs un es...
Varbūt viņai tas jauc galvu - es nezinu. Māt, varam par to nerunāt?
Es lūdzu, lai tu atceries, kur pirki to komplektu, jo...
Jo Majai tas ļoti patīk
un es tādu gribēju uzdāvināt viņas draudzenei dzimšanas dienā.
Kurai? Dženijai S.? Dženijai Dž.? Dženijai...
Nepārtrauc mammu, kad viņa melo Končijai, jā?
Puncīša pārbaude!
Tā kā drusciņ varētu.
Tā, laiks iet uz podiņa. Nekas cits man nebija jādzird. Visiem iekāpt!
Es tiešām... Es nesaprotu, kāpēc tas ir apva...
Pag, ko tu darīsi?
Lūdzu, māt, nevajag. Lūdzu, nenoliec klausuli!
Tie ir desmit dolāri.
Tā ir liela nauda.
Un tā visa būs tava, ja tu tikai pakakāsi, labi?
Tā stāvēs te un tevi gaidīs, labi?
Kruela kaut ko pateica?
- Vispār daudz. - Labi.
- Viņa atrada rotaļlietas čeku. - Iespaidīgi.
Un piezvanīja Clemson's Toys,
- kas, protams, ir ciet. - Mazāk iespaidīgi.
Taču Klemsones kundze ir viņas dārzkopības klubā,
- un viņa piezvanīja uz mājām. - Labi.
Un tad parunāja ar pašu Klemsona kungu.
Keystone Collectibles - fermas un staļļa komplekts.
Vecmāmiņa Končija mūs glābj!
- Piedod. - Nē.
- Lieliski, jā. - Viss kārtībā. Jā.
Ko tu dari?
Zvanīšu vecajām kundzēm uz bibliotēkas uzziņu dienestu. Novēli veiksmi!
- Bet ir jau deviņi. - Viņas strādās.
Viņas strādā visu nakti.
Ei!
Kā tev iet?
Kad mana meita beidzot tiks nost no poda, mēs visa ģimene brauksim pie jums.
Saldumi visām uzziņu dāmām, ticiet man.
Labi, Džoisa, paldies. Atā!
Ak dievs! Man vienalga, ko saka citi, bet bibliotēka ir nenormāli forša.
Nu, vai labas ziņas?
- Lieliskas. Viņas atrada to komplektu. - Jā?
Sameklēja visus uzskaitītos materiālus. Toksisku nav.
- Lieliski! Bārija nav? - Bārija nav!
Un piepeši es atkal mīlu šo sasodīto valsti!
- Vai dieniņ. - Ak dievs.
Es nesaprotu, kā gadījās tā buča.
Es laikam uz mirkli aizmirsu, kāda īstenībā ir mana dzīve.
Tas nekas.
Es tikai esmu pateicīga, ka mēs tikām skaidrībā.
- Kopā. - Jā.
Gribu, lai to zini.
Jā. Es arī.
Jo zini... Vienkārši...
- Un tad tālāk tu? - Labi. Jā.
- Būsi kaku patruļas vadītāja. - Labi.
Un es nu braukšu mājās. Un tu zvani, kad iznāk laukā.
Jā. Jā, tā būtu loģiski.
Es tāpat neiešu gulēt, tā ka tu brauc vien.
- Atpūties. Jā. - Jā. Jā.
Bez tētiņa es nekakāšu!
Tas ir mīļi, bet...
Es gribu visas ģimenes picu ballīti, vai arī kakas nebūs!
Ei! Nāc iekšā. Tev nav jāgaida laukā.
No jums 8,50.
Oho! Tiešām!
Ceru, ka kaut kas no tā atlec arī tev un tavējiem.
Ai, velns! Velns. Nē. Nē, nē, nē.
Man likās, ka man ir skaidra nauda, bet tomēr nav.
Te nevienam nav 8,50?
Jā, aizveries! Piedod. Jā, te cilvēkiem ir gan 8,50.
Mana bijusī sieva - bijusī - ir mājās.
Viņai ir daudz 8,50, jo viņa ir bagāta.
Es esmu tikai Denijs.
Es ļoti negribētu prasīt savai bijušajai sievai
manas meitas klātbūtnē, kura arī ir šeit...
8,50, lai samaksātu par picu, labi?
Vai izlīdzēsi? Izglābsi mani?
Vai pazīsti franču luksusa zīmolu Hermès?
To nevar dabūt, tas ir manas mammas.
Nē, manas sievas.
Bijušās sievas. Jēziņ!
Bļāviens! Šodien bija grūti.
Kas te tagad notiek?
Tu uzpīpē? Jo man ir zāle. Es varu maksāt ar zā...
Ņemiet to picu.
- Es varu ņemt? - Jā.
Ak dievs. Trent! Trent, paldies! Tu mani izglābi.
- Beidziet apskaut, citādi pārdomāšu. - Jā. Taisnība. Tā ir loģiski.
Ak dievs.
Nezinu, vai jūs tas vispār interesē, bet šis bija apgāzies.
Vai varbūt paslēpts krūmos.
Varbūt es to notriecu. Varbūt to izdarīju es.
PĀRDOD - GREIDIJS ŠELDONS NEKUSTAMIE ĪPAŠUMI
Lētā pica.
Tā mani iznīcinās, bet es pieņemu savu likteni.
Tā kā Scoots.
- Beidz! Ak dievs! - Kas ir Scoots?
- Restorāns Santakatalinā... - Cilvēktiesību pārkāpums.
...un tā ir sala.
Un tur mēs ar tavu mammu bijām medusmēneša ceļojumā.
Un medusmēnesis ir laiks pēc kāzām, kad var doties braucienā.
- Es par medusmēnešiem zinu. - Nu labi.
Tātad kādu pēcpusdienu mūsu medusmēnesī
tavs tētis noīrēja burulaivu,
lai mēs pavizinātos un redzētu saulrietu, un iemalkotu šampanieti, un...
- Bučotos un tamlīdzīgi? - Tieši tā.
Bet pirms tam mēs aizgājām uz restorānu Scoots.
Un tad viss mainījās.
Jā. Bet ne uzreiz.
Vispirms mēs izbraucām ar laivu, un bija tiešām skaista diena.
Bija gan. Rozā debesis, ideāli laikapstākļi.
Un tad sākās kakāšana.
Vai uz laivas podiņš bija?
Jā, nu, teiksim tā - brauciena sākumā
uz laivas bija podiņš,
bet beigās...
Tētis podiņu bija saplēsis.
Skatīties TV uz poda. Amerikāņu sapnis.
Noteikti Reigans tagad dara to pašu.
Gribi iedzert? Kādu glāzi vīna, alu?
Nē, nē, paldies.
Nu, jā. Jā, protams, ka gribu.
Nezinu, kāpēc tā pateicu.
Kādu vīnu tu tagad dzer?
Es tagad par to negribu runāt.
- Esmu ļoti piekususi. Un vienkārši... - Jā. Labi.
Tu būtu man izstāstījusi vai gaidītu, līdz uzzinu pats?
Skaidrs, ka būtu izstāstījusi. Mums jāizdomā loģistika.
Tu domāji, ka man būs vienalga? Nebūs nekādu jūtu?
Zinu, ka tev ir. Bet tās tavas jūtas nav... Tas vairs nav mans pienākums.
Tātad viņš?
Vai tu ievācies pie sava drauga?
Man tas tev nav jāstāsta.
Mēs ar Karlosu izšķīrāmies.
Es nopirku pludmales māju.
Plu... Ne jau...
To māju, par kuru runājām un bijām apskatīt?
Losandželosā. Santamonikā.
Šīla, tu Losandželosu nevari ciest.
Mēs tikai tāpēc pārcēlāmies uz Sandjego.
Es sāku jaunu dzīvi. No baltas lapas.
Kā tad! Kuru nopircis un apmaksājis Džons Brīms.
Nopirkusi un apmaksājusi to esmu es. Ej ellē!
Mēs tovakar tikai atvadījāmies.
Lai gan man tev nekas nav jāpaskaidro.
Bet tu gulēji ar manu asistenti.
Kā tā - jūs atvadījāties?
Viņš būs fundamentālists. Kopā ar sievu un ģimeni.
Un kā tu ar to sadzīvo?
Tev tiešām tas rūp?
Jā. Vienmēr.
Es esmu dusmīga. Un man skauž.
Jā, man arī.
Ne jau sievas dzīve, bet viņa.
Ka ir kaut kas tik stabils, pie kā atgriezties.
Jā, izklausās baigi lieliski.
Man liekas, ka nāk laukā!
Nu, vai kāds grib ko teikt?
Vai zini? Varbūt lai tas gods tiek tev.
Esi to pelnījusi.
Es tevi mīlu ar maisu un kaudzi
Es tevi mīlu ar apskāvienu
Es mīlu tevi, mana lielā meita.
Mīlu tevi, Maja. Nemainies nekad!
Es mīlu tevi, mammīt.
Un es tev piedodu, tētiņ.
Tu jau negribēji tik bailīgi braukt. Arlabunakti.
Un es nožēloju.
- Man vienalga. Nē. - Tiešām?
Nē, man ir vienalga.
Es kļūdījos. Piedod!
Tas nav kaut kas tāds...
un vienmēr to pieminēt.
Es neesmu...
Zini, ja tā padomā, tad man prieks, ka nepaņēmām suni.
Man arī - laikam.
Vēl kaut kas, kas jāuztur pie dzīvības.
Tad tāpēc viņa bija pele.
Jā. Es jūtos briesmīgi.
Nu, ko tas mainīs?
Neko.
Mateass Hīlijs. Tu Majai par viņu esi stāstījusi?
- Tu tik šausmīgi gribi mainīt tematu? - Jā, saprotams.
Nē! Ak dievs, nē. Kāpēc lai es stāstītu?
Tāpēc, ka viņš ir tava dzīvesstāsta daļa.
Zini, es pie viņa stoicismu paņēmu tikai spīta dēļ.
Diez vai viņš to novērtēja vai pamanīja.
Es biju tik nikns, ka viņš dabūja... ka viņš tevi bildināja un tu pateici "jā".
Es jau viņu neapprecēju.
Un tu arī tikies ar citu.
Ar Elenu no Frezno.
Ar studenti, ne katedras vadītāju.
Bet es gribēju tikai tevi.
Nedari tā.
Tu tā nekad nedari? Nekad neatskaties un nedomā par to laiku?
Cenšos to nedarīt. Es eju uz priekšu.
Tur jau ir tā jēga. Tāpēc man ir vajadzīgs jauns sākums, lai...
Tu centies nedomāt. Tātad reizēm tu...
- Es netvīkstu pēc mūsu koledžas... - Romāna.
Lūk, kas tas bija. Tu un es. Tā tas viss sākās.
Mūsu slepenais romāns.
Es zinu, kas tas bija. Es par to nedomāju.
Es tev neticu.
Līdz pat šai dienai es tevi neesmu redzējis tik laimīgu kā toreiz.
Mēs bijām bērni. Bērni ir laimīgi. Mēs rotaļājāmies.
Mēs bijām iemīlējušies un mīlējāmies.
Un mums bija 20. Mēs nemaz nebijām bērni.
Tā nebija īsta dzīve.
Tev patika.
Nestāsti man, kas man patīk.
Tu vairs nezini, kas man patīk. Man tagad ir citas lietas.
- Mans darbs. - Toreiz.
Un turklāt es par savām jūtām visu mūžu esmu melojusi.
Man tas labi padodas. Vienmēr ir padevies.
Nedari tā.
Nenoniecini to, kas mums bija mūsu burbulī.
Tolaik es tevi pazinu līdz matu galiem.
Un tas bija īpaši.
Mums viss ir beidzies, Denij.
Jā, zinu. Tici man.
Es saku, ka ir jābūt pateicīgiem, skaidrs?
Un tas Džons Brīms noteikti arī bija pateicīgs par tavu burbuli ar viņu.
Tu gribi ķildoties? Vai tā?
Nē, negribu. Es tikai...
Es gribu, lai tu atzīsti, ka toreiz viss bija īsts un labi.
Labi. Toreiz bija labi.
Varbūt burbulis ir vienīgā vieta, kas man der.
Vai to tu gribi teikt?
Nē, diez vai.
- Man jāiet. - Esi gana izdzēris, lai brauktu?
Asprātīgi.
Esmu aizkavējies par ilgu.
Nē. Gluži pretēji, liekas, ka tu beidzot runā taisnību.
Romāns ir labākais, uz ko es savā mīlas dzīvē varu cerēt.
Izolēta, seksīga, bet pašai kauns, nepaliekoša, lemta fiasko.
Pa īstam varu būt precējusies tikai ar darbu, vai ne?
Tāpēc man jāpārceļas uz Losandželosu, kur visi ir briesmīgi, kā es.
Tā nesaki.
Es esmu briesmīga. Sasodīti briesmīgs cilvēks.
Es tev parādīšu.
Nē, nāc! Nāc līdzi!
Es tev parādīšu.
Zini, Karloss ir labs cilvēks, vai tu vismaz tā teici.
Un tu izvēlējies viņu. Tas ko nozīmē.
Jā, viņš ir gan. Jā. Bet es neesmu.
Tā esmu es - Lēdija Brīvība. Viena sūda mele.
- Noslēpums atrisināts. Jā. - Jā.
Es aizmirsu, ka neesmu to pabeigusi un ielikusi somā,
tāpēc es to noslēpu.
Labi cilvēki tā pret meitām neizturas.
Labi cilvēki neeksistē, skaidrs?
Tas ir tikai mīts. Visi ir pārsvarā drausmīgi.
Lūk - pierādījums. Paskaties!
- Es te biju ienācis un... - Un ložņāji pa manu istabu?
Jā, es ložņāju pa tavu istabu,
un mani aizkustināja, ka tu esi paturējusi šo,
ka tas tev ir bijis tik svarīgs, lai gan to tev dāvināja mana māte
un tev viņa nemaz nepatika. Pamatoti.
Bet es to paturēju. Iebāzu kabatā.
Drausmīgais es.
To man nedāvināja tava mamma.
Tas ir no māsīcas Džūdijas, kad biju līgavas māsa viņas kāzās.
Nē. Nē, to tev dāvināja mana māte, kad tu biji līgava mūsu kāzās.
Es to vispār neatceros, jo es esmu drausmīgs cilvēks.
- Nē, neesi! - Nolādēts!
Denij, lūdzu, nu beidz domāt, ka pazīsti mani, jo tu nepazīsti, skaidrs?
- Mani nepazīst neviens! - Ak dievs, bļāviens!
Nolādēts!
Es tev saklāšu dīvānu.
Miega trūkums rīt atspoguļosies tavā ādā.
Tu negribi, lai viņš atnāk.
Tu negribi, lai viņš to dara.
Tu negribi.
Negribi!
Viss ir beidzies. Ej gulēt.
Ei.
- Ei. - Jā?
Man laikam jāiet uz savu istabu. Nu, Majas dēļ.
- Jā. - Jā.
Jā. Lai viņai nerodas nepareizs iespaids.
- Man noteikti smird elpa. - Nē, ir normāla. Mana...
Jā.
Mana ož diezgan briesmīgi.
Ei, vai tu...
Tu tiešām tā domā? Ka es tevi nemaz nepazīstu.
Nu re, atkal. Tā vajadzība.
Tev nav viņš jāapbalvo. Tu neesi viņam neko parādā.
Denij, tu mani pazīsti ļoti labi.
Jā.
Tulkojis Imants Pakalnietis