Ось і вона!
Хвилюєшся перед виставою?
Не треба. Ти класно виступиш.
З тебе вийде чудова Статуя Свободи.
Ми з татком дуже тобою пишаємося.
А після вистави
ми з тобою поговоримо про щось надзвичайно важливе.
Попереду великі зміни.
Тільки хороше. Тільки...
Хто там?
Карлос?
Ні. Вибач, це не Карлос, це я.
Чого ти прийшов? Що сталося?
Ми мали зустрітися в школі.
А ти мала покласти її костюм у сумку.
Тога була. Корона теж. А от смолоскипа не було.
- Я... Що? - Мамо?
Привіт, кицюнька. Божечки. Дуже хвилюєшся перед виставою?
Ні.
Не треба. Ти чудово виступиш.
Ти чудова Статуя Свободи.
Без смолоскипа - ні.
Господи. Під цим диваном коїться щось тривожне.
Коли ти востаннє...
Майє, не стій. Пошукай у себе в кімнаті.
Вона його там не знайде,
бо я склала костюм у сумку, з якою вона поїхала до тебе.
Твоє завдання було не загубити, і все.
Чорт, у нас немає часу.
- Кошмар. - Так, Шейло, час тисне.
Один піджак уже пропотів. Зіпсувати ще один?
Перестань псувати все, до чого торкаєшся.
І трахати всіх навколо, зокрема й мою асистентку.
Ого. Я намагаюся допомогти Майї,
а ти переводиш це в якусь іншу площину.
Але невже ти думаєш, що міняючи коханців, як рукавички,
- ти зможеш... - Знайшла!
Мій набір худоби.
Ми думали, ти знайшла смолоскип.
Ні, його тут немає.
Ну, це ще невідомо. Поки що.
А можна перекусити?
Кицюнька, нема часу перекушувати, скоро ж вистава.
Але я голодна.
Добре, я тобі щось нашвидку приготую.
Кицю, що ти хочеш смачненьке?
Кицю, мама не тримає вдома смачненького,
тому придумай щось несмачне.
А може, тато щось приготує?
Кицюнька, ти згодна?
Так.
Аякже, це великі зміни.
Але в цьому вся суть життя - постійні зміни й виклики...
Ні. О, ні. Ні! Як?
Ніхто його не бачив. Його немає.
Він незакінчений. А в тебе нема часу доробляти.
Ти вже налажала.
Доведи до кінця.
А в мене ідея.
Може, виступимо без смолоскипа?
Влаштуємо пантоміму. Вдамо, що він є.
Театральні вистави - це гра.
Не засирай їй мозок.
Денні, ти не міг би менше лаятися при Майї?
Аякже, в цьому домі ж найбільше травмує лайка.
Можна тебе на хвилинку?
Добре.
Що?
Мені не подобаються твої пасивно-агресивні закиди...
Я маю право дбати про Майїн комфорт.
Ти навдивовижу відірваний від реальності.
Я більше не дозволю себе обзивати.
Після всього, чим я пожертвував.
І в чому ж ти собі коли-небудь відмовляв?
Я не проти деталізованого списку твоїх самопожертв заради сімї.
- Та складу я тобі список! - Тату!
- Ручку даси? - Не кричи! Ти її лякаєш!
То це я її лякаю? Я?
- Ти! - Мамо!
Як мене дістало, що ти вішаєш на мене провину за все,
що стається в сімї - чи у світі.
А знаєш? Так, я міг не туди покласти смолоскип раз на сто років,
але я не погана людина!
- Божевіль... - Дорослі!
Майє, негайно вийми з рота.
Це не смішно. Вийми з рота. Шейло?
Доню, виплюнь.
- Випльовуй. - Не можу. Я проковтнула.
Майє, це вже не жарти. Негайно виплюнь цю штуку.
- Перестань! Ти її лякаєш. - А вона лякає мене.
- З нею все добре. - Ми їдемо в лікарню.
- Не їдемо. - Не хочу в лікарню!
Тобі слова не давали. Ти запхала в себе щось небезпечне.
У тебе істерика. Тихо.
Ясно, що істерика! Є від чого! Наслідуй мій приклад!
Будь ласка, заспокойся.
Заспокоюватися, поки дочка вмирає від токсичної свині з пластику?
Так. Кицюнька, знаєш що?
Посидь тут. Я трохи поговорю з татом.
За мною.
РИТМІКА
Боже! Руки не розпускай.
- Господи боже. - Зберися, ганчірка.
Ми ж не знаємо, з якого матеріалу та свиня.
Може, то свинець, ртуть чи барій!
Ми цього не знаємо.
Я розраховую на її довголіття.
Хай доживе до девяноста.
І помре в оточенні друзів і рідних.
А не в шість років, в оточенні токсичної іграшкової худоби.
- Тому так, мені страшно. - Добре. Я розумію.
Ти сприйняв це серйозно, бо це не жарти.
Так. І хочу витягти з неї ту штуку.
Мета в нас одна. Але...
- Подихаймо. - Що?
Вдихай носом. Видихай...
ротом. Вдихай.
Затримай.
У нас іще є та енциклопедія, яку змусив купити твій тато?
Є.
Щопять хвилин перевіряємо животик. Як твій животик, Майє?
Так само. Добре.
А якщо щось зміниться, ти нам скажеш?
Так, барій. Що ти нам приготував? «Проковтування призводить до
відмови органів і проблем розвитку».
Ми не знаємо, чи є там барій.
А для дітей ризик більший, бо в них швидший обмін речовин,
і барій може самозайматися. Веселуха.
Ненавиджу цю країну. Усі країни ненавиджу.
Віднесеш це до Майї в кімнату?
Якби знаття, де ми взяли цю іграшку,
то можна дізнатися марку і прочитати етикетку на коробці,
і тоді я зможу... ми зможемо менше боятися.
То був подарунок.
Навряд чи я купила б іграшки у вигляді худоби.
Бабуся Лоллі!
Бабуся Лоллі купила мені ферму на день народження.
Справді? Кицю, ти впевнена?
Сказала: «Мама тобі нізащо такого не купить».
Це ж так схоже на бабусю Лоллі.
Молодець. Розумниця Майя.
Я можу подзвонити. Мене не зачепить.
Я сама.
Добре.
Татку, йди сюди!
Так, він зараз тут.
Вони говорять про тебе.
Бо він її батько, і я...
Може, й збиває її з пантелику. Не знаю. Я...
Мамо, може, не будемо?
Я прошу тебе згадати, де ти купувала той набір, бо...
бо Майя від нього в захваті,
і я хочу подарувати такий самий її подружці на день народження.
Котрій? Дженні С.? Дженні Джі? Дженні...
Не заважай мамі брехати Лоллі.
Як животик?
Уже трохи хочеться сходити.
Тоді пора на горщик. Я це й хотів почути.
Усі на борт.
Я чесно...
не розумію, чому тебе це обра...
Стривай. Що ти відчуваєш?
Мамо, будь ласка. Не клади трубку.
Це десять доларів.
Великі гроші.
І вони твої, якщо ти просто сходиш у туалет.
Вони чекатимуть на тебе отут.
Ну що, є розвіддані від Круелли?
- Взагалі-то їх багато. - Добре.
Вона знайшла чек на той набір.
Це вражає.
І подзвонила в «Клемсонз»,
- де, звісно, зачинено. - Вражає вже менше.
Але вони з місіс Клемсон у садовому клубі,
- тому подзвонила їм додому. - Так.
І поговорила з самим містером Клемсоном.
Колекційний набір фермерської худоби.
Бабця Лоллі - рятівниця.
- Вибач. - Ні.
- Добре. Чудово. - Усе нормально.
Що ти надумав?
Подзвоню стареньким леді в бібліотеку,
побажай удачі.
- Девята вечора. - Та вони на роботі.
До ранку сидітимуть.
Ку-ку.
Як твої справи?
Коли моя дочка нарешті злізе з горщика,
ми приїдемо всією сімєю.
Цукерки всім бібліотекаркам, обіцяю.
Добре, Джойс. Дякую. Бувайте.
Господи. Хоч там що люди кажуть, бібліотека - це офігенно кльово.
Є щось хороше?
- Чудове. Знайшли все про ці іграшки. - І?
Переглянули всі матеріали. Токсичних нема.
- Класно! Ніякого барію? - Ніякого!
І тепер
я знову люблю цю кляту країну.
- Яке полегшення. - Треба ж таке.
Не знаю, чому я тебе тоді поцілував.
Забув на секунду, як я тепер живу.
Та нічого страшного.
Я просто вдячна, що ми розібралися.
- Разом. - Так.
Я хочу, щоб ти це знав.
Я теж.
Бо знаєш, це просто...
- А далі ти сама? - Ну все. Так.
- Очолиш какаходозор. - Добре. Ага.
А я поїду додому.
Подзвони, коли вискочить.
Так. Логічно.
Все одно я не спатиму, тому ти можеш іти.
- Відпочивай. - Так. Так.
Я без тата не какатиму.
Це дуже мило, але...
Я хочу їсти піцу всією сімєю, бо не покакаю!
Привіт. Заходьте. Не треба чекати за дверима.
З вас - 8.50.
Ого. Серйозно?
Надіюся, вашій братії перепадають хоч якісь крихти.
Чорт. Чорт. Ні. Ні, ні.
Я думав, є готівка, але її нема.
Ні в кого тут немає 8.50?
Помовчте. Вибачте. У людей тут є 8.50.
Моя колишня дружина тут.
У неї багато разів по 8.50, бо вона багата.
А я просто Денні.
І мені дуже не хочеться
просити в колишньої дружини,
на очах у доньки, яка теж тут...
заплатити 8.50 за цю піцу.
Допоможете? Врятуєте мені життя?
А ви знаєте такий французький люксовий бренд Hermès?
Але я не можу віддати. Це мамине.
Хоча ні, жінчине.
Колишньої жінки. Господи.
Чорт. Оце так деньок видався.
Що взагалі відбувається?
Куриш? У мене є трава. Я можу заплатити тра...
Забирайте піцу.
- Можна? - Так.
Боже. Трент. Трент, дякую. Ти мене врятував.
- Відпустіть, бо передумаю. - Так.
Твоя правда. Слушно.
Господи.
Не знаю, чи вам не до лампочки, але це валялося надворі.
Чи хтось перекинув і сховав у кущах.
Коротше, хтось міг переїхати. Може, навіть я.
ПРОДАЖ - ҐРЕЙДІ ШЕЛДОН АГЕНЦІЯ НЕРУХОМОСТІ ШЕЛДОНА
Дешева піца.
Вона мене вбє, але я корюся долі.
Як у «Скутс».
- Як ти смієш? Боже. - Що таке «Скутс»?
- Ресторан на Каталіні... - Порушення прав людини.
...це острів.
Ми з мамою там провели медовий місяць.
А медовий місяць - це відпустка, в яку їдуть після одруження.
- Я знаю про медовий місяць. - Добре.
Тож якось по обіді в наш медовий місяць
тато взяв напрокат вітрильник,
для прогулянки,
щоб дивитися на захід сонця, цмулити шампанське і...
- Цілуватися? - Точно.
Але перед морською прогулянкою ми зайшли в ресторан, «Скутс».
І все змінилося.
Так. Але не одразу.
Спочатку ми сіли на корабель. Той день був такий прекрасний.
Справді. Рожеве небо, чудова погода.
І тоді почалося какання.
А на кораблі був туалет?
Скажімо так: на початку плавання
там був туалет...
але наприкінці...
Тато зламав туалет.
Телебачення на унітазі. Американська мрія.
Напевно, Рейґан саме зараз так його й дивиться.
Щось випєш? Келих вина, пиво?
Не хочу.
А хоча так. Випю.
Не знаю, чому я відмовився.
І яке вино ти тепер пєш?
Я поки що не хочу це обговорювати.
- Я дуже втомилася. І просто... - Так. Добре.
А ти збиралася мені казати чи я мав дізнатися сам?
Ясно, що збиралася. Нам доведеться щось придумувати з поїздками.
Думала, мені байдуже? Я сприйму спокійно?
Не сприймеш. Але твої почуття...
більше не мій клопіт.
Це він?
Ти переїжджаєш до бойфренда?
Це не твоя справа.
Ми з Карлосом розбіглися.
Я купила будинок на узбережжі.
На... Не...
Будинок, про який ми говорили, який дивилися?
У ЛА. Санта-Моніка.
Шейло, ти терпіти не можеш ЛА.
Ми переїхали в Сан-Дієґо, бо ти терпіти не можеш ЛА.
Я починаю з нуля. Чистий аркуш.
Аякже. А купив і оплатив Джон Брім.
Купила й оплатила я сама. Пішов ти.
Того вечора ми прощалися.
Хоч я й не мушу тобі пояснювати.
Поки ти спав з моєю асистенткою.
А що значить - «прощалися»?
Він поїхав у фундаменталізм, з дружиною і дітьми.
І як ти це переживаєш?
Хіба тобі не байдуже?
Ніколи не байдуже.
Я злюся і заздрю.
Так, я теж.
Не їй, а йому.
Мати щось таке солідне, до чого можна повернутися.
Звучить прекрасно.
По-моєму, виходить!
Ну що, хто-небудь щось скаже?
А знаєш? Це почесне право належить тобі.
Ти заслужила.
Я тебе люблю аж до неба
Обійму і притисну до себе
Люблю тебе, моя доросла дівчинко.
Люблю тебе, Майє. Ніколи не міняйся.
Я люблю тебе, мамо.
А тобі, татку, прощаю.
Ти не хотів страшно водити. Добраніч.
І я шкодую.
- Мені байдуже. Так. - Справді?
Так, мені байдуже.
Я помилився. Мені шкода.
Це не щось таке...
і весь час мене цим пиляти.
Я не...
Озираючись назад, я радію, що ми не завели собаку.
Мабуть, я теж.
На одну мороку менше.
Ось чому вона була мишею.
Так. На душі від цього так гівняно.
І що це змінить?
Нічого.
Матеяс Гілі. Ти говорила про нього з Майєю?
Невже так пече змінити тему?
Само собою.
Ні. Не говорила. А навіщо?
Бо це частина твоєї біографії.
Я ходив до нього на лекції про стоїків суто зі зла.
Не думаю, що він це помічав.
Я нетямився від люті, бо він... освідчився тобі, і ти сказала «так».
Я не довела справу до кінця.
Ти теж зустрічався з іншою.
Еллен з Фресно.
Зі студенткою, а не з завкафедри.
Але я бачив тільки тебе.
Не треба.
А ти не згадуєш?
Не озираєшся в часі на той період, не думаєш про нього?
Намагаюся не озиратися. Я рухаюся вперед.
У цьому вся суть. Тому я хочу почати з нуля, щоб...
Намагаєшся. Тобто іноді ти все ж...
- Я не тужу за студентською... - Інтрижкою.
Ось що це було. Ми з тобою. Так ми починали.
Наша потаємна інтрижка.
Я знаю, що то було. Я не згадую.
Я тобі не вірю.
Донині я не бачив тебе щасливішою, ніж тоді.
Ми були дітьми. Діти щасливі. Ми гралися.
Ми були закохані й кохалися.
І нам було по 20. Вже не діти.
То було несправжнє життя.
Ти його любила.
Не розказуй, що я люблю.
Ти вже не знаєш. У мене змінилися вподобання.
- Робота. - Те життя.
До того ж я все життя брехала людям про свої почуття.
Причому майстерно. Завжди.
Не треба так.
Не применшуй нашого комфорту в тій бульбашці.
Я тоді тебе знав уздовж і впоперек.
І це було щось особливе.
Між нами все скінчено.
Я знаю. Повір.
Я говорю про те, що я вдячний.
Я певен, Джон Брім теж був вдячний за вашу з ним бульбашку.
Ти хочеш посваритися?
Ні, не хочу. Просто...
Я хочу, щоб ти визнала: тоді було щось справжнє і добре.
Гаразд. Тоді було добре.
Може, бульбашка - єдине місце, де мені добре.
Ти це мав на увазі?
Ні, навряд.
Треба їхати.
А ти достатньо пяний?
Дотепно.
Я зловживаю гостинністю.
Ні.
Навпаки, ти нарешті сказав щось розумне.
Інтрижка - найкраще, на що я могла сподіватися.
Щось фрагментарне, сексі, але ганебне, тимчасове, приречене на поразку.
А заміжня я могла бути лише за роботою. Правильно?
Тому я маю переїхати в ЛА, де всі такі жахливі, як я.
Не кажи такого.
Я жахлива. Страшенно жахлива людина.
Я тобі покажу.
Ходімо. За мною.
Я покажу.
А Карлос - хороша людина, так ти казала.
І ти вибрала його. Це щось та означає.
Він хороший. А я - ні.
Ось я, Леді Свобода. Величезна брехуха.
- Загадку розгадано. Так. - Так.
Я забула, що не доклеїла його
і що не поклала в сумку,
тому сховала.
Хороші люди не поводяться так з дочками.
Хороших людей не існує.
Це міф. Усі здебільшого жахливі.
Ось. Наприклад. Подивися.
- Я зайшов сюди, і... - Нишпорив у мене в кімнаті?
Так, я нишпорив у кімнаті,
і для мене важливо, що ти зберегла цю річ,
що вона тобі дорога, хоч це й подарунок моєї матері,
а ти її не любила. Небезпідставно.
Але я її забрав. Поклав собі в кишеню.
Я жахливий.
Це не твоя мати подарувала.
Це кузина Джуді, коли я була дружкою на її весіллі.
Ні. Моя мати подарувала, коли ти була нареченою на нашому весіллі.
Ну, я зовсім цього не памятаю, бо я жахлива людина.
- Та ні. - Чорт забирай!
Денні, не думай, що ти мене знаєш, бо ти не знаєш, ясно тобі?
- Ніхто не знає. - Б****!
Прокляття!
Я постелю тобі на дивані.
Завтра цей недосип буде видно на шкірі.
Ти не хочеш, щоб він приходив.
Ти не хочеш.
Не хочеш.
Усе скінчено. Спи.
Гей.
- Гей. - Що?
Мені треба йти до себе, щоб не побачила Майя.
- Так. - Так.
Бо ще не те подумає.
- У мене, мабуть, з рота смердить. - Ні. А от у мене...
Так.
У мене смердить.
А ти...
Ти правду сказала про те, що я тебе не знаю?
Ну от, знову. Ця потреба.
Ти не мусиш догоджати. Ти нічого йому не винна.
Денні, ти мене знаєш так само добре, як і всі.
Так.
Переклад субтитрів: Олена Любенко