Так. Давай ще раз.
Вітаю. Я Шейла Рубін.
Чули про мене? Та ви що?
Я й не думала, що хтось може знати, хто я.
Так соромно.
Я звичайний фітнес-інструктор, але люблю те, чим займаюся.
Сукня? Вона не нова.
Але дуже зручна. Я її…
Секундочку.
Не можна цілий вечір ховатися.
Пора й на люди вийти. Сукню вигуляти.
Цицьки підніми, а це зніми.
Отак. Ти зможеш.
Плечі назад.
Ну все. Шоу починається.
Усе роздивилася?
Схоже, тобі тут нема кого боятися.
Та й конкуренція тут ніяка.
Це ж Сан-Дієґо, а не Париж. Та все одно.
Ходімо вже.
Авжеж, він хоче піти. Це ж не його свято.
Хай дасть тобі двадцять хвилин. Ти віддала йому 20 років життя.
-Закусок? -Ні, дякую.
Молодець. Будь голодна й зосереджена. А от і він.
Привіт.
Познайомтеся з новою кобилицею зі стайні «Stahl/Grunner».
Вона ще й така кралечка.
Продовжуй. Він тобі потрібен.
Познайомтеся з колегами.
Це Рональд Бекер,
автор курсу з продажу нерухомості «50 днів до фінансової свободи»,
Рокко Сент-Вінсент, автор «Без болю в спині»,
і подвійна загроза Сенді Пітоскі,
автор «Садівництва від А до Я» і «В’ялення для "чайників"».
А я думала, що жінки нудні.
Джентльмени, дозвольте представити вам правовласницю «Тіла від Шейли»
-Шейлу Рубін. -Приємно познайомитися.
На вас феєрична сукня.
А що це за колір?
-«Вирви-око»? -Жовтий.
Оґґі, я б з радістю обговорила з вами
-маркетингову кампанію для запуску. -Оґґі!
-Добре. Виберемо слушний час. -Оґґі!
Роббі, малий. Привіт.
Приємної вечірки.
Оґґі займається поглинаннями.
Щойно ви будете на гачку, він переключиться на наступну рибину.
В’ялення?
Так. Торік у третьому кварталі продав двадцять тисяч касет.
Не відкидай, поки не пов’ялиш.
-Ходімо. -Ще два питання.
Які у вас плани на вівторок? І чи любите ви татарський біфштекс?
Ні. Дякую.
Спокійно. Думай про головний приз.
Він ще не наш.
Знаю, для тебе це був не найцікавіший на світі вечір, але…
Це ще м’яко кажучи, бо нудьга була страшенна.
Я думав, що бачив у житті багато неуків і зануд,
а виявляється, то ще були квіточки.
Мені теж було непросто ходити на твої
-університетські заходи. -Так.
Але я ж ходила заради тебе.
Так. І я це цінував.
Хіба ні?
Краще промовчу.
Я заговорив з однією дамочкою,
а вона мені й каже: «Я була демократкою».
Я питаю: «А чому "були"? Що сталося?»
А вона просто знизала плечима й засміялася.
Наче це так смішно, що вона просто здалася
й обрала плисти за течією.
І що наш президент – актор і самозванець.
І ще помовчу.
Усі сміялися з Іді Аміна, поки він не почав
стріляти на вулицях людей.
І вгадай що? Сюрприз. Більше ніхто з нього не сміявся.
І ще трохи.
Я й не очікував, що вони знають про події в Уґанді.
Вони ж не знають, що в них на подвір’ї.
-Дерегуляція нафтової промисловості… -Майже.
-Ще трохи. -…буріння, посуха, спустошення.
Своїми крихітними мізками
вони не зможуть цього осягнути.
Коли матимеш опору…
Абсолютно неприйнятно.
-Боже! -От чорт.
-Стеж за дорогою. -Що ти робиш?
-Ми наїхали на яму. Мені жаль. -Ні, не жаль.
-Спокійно. -Мені жаль, ясно тобі?
У мені зараз усе кипить.
Вечірка далася мені нелегко.
Я й досі намагаюся оговтатися після програшу на виборах.
І от я приходжу й бачу, що громада відвернулася…
не від мене, бо йдеться не про мене,
а від цінностей, які я відстоюю.
Це так ранить.
Дуже ранить.
Ненавиджу тебе!
Я тебе ненавиджу!
-Що ти сказала? -Я зараз так тебе ненавиджу,
кожною клітинкою. Я…
Терпіти тебе не можу.
Ясно. Ти що, так жартуєш?
-Не жартую. -Ну добре.
Мені остогидло твоє базікання.
Ти не в гуморі. Розумію.
Ні, не розумієш. Зовсім не розумієш.
Таки не розумію.
Агов. Ти виходиш?
Ні.
Шейло, няня ще там.
Я не знаю, як з нею говорити, ще й випив.
Ми обоє наговорили всякого. Ходімо вже спати.
Поговоримо вранці, добре? Ходімо.
Ходімо, Шейло.
Отак.
Ні. Шейло.
Шейло, виходь з лімузина.
-Водій, поїхали. Дякую. -Ні.
Агов!
Чудово. І куди ти поїдеш?
Просто клас.
Ритміка
Один-єдиний дзвінок може стати першим кроком
на шляху до нових вас.
Система «Спалюємо калорії на колесах» така проста, що навіть я так можу.
Крутите педалі й худнете.
А щоб було ще легше,
можете замовити мою нову кулінарну книгу «Стрункішай з Вінсентом Ґріном».
Усі мої рецепти ретельно продумані, а ще вони поживні, смачні
і, найприємніше, прості.
Як і я сам.
Якщо подзвоните прямо зараз, то отримаєте безкоштовно
місячний запас «Зеленої смакоти від Вінні».
Так-так. Це нові цілком натуральні полівітамінні добавки.
У цих чудодійних таблетках є всі необхідні вітаміни,
щоб бути стрункими й здоровими.
Чом би нам разом не взяти під контроль ваше тіло й життя?
Треба лише подзвонити прямо зараз.
Привіт. Ти вже прокинулася? Вибач.
Я не знала, чи ти ще спиш. Ти ж уже не спиш?
Уже ні.
Я зварила тобі кави.
Якщо чесно, вона сама зварилася. За допомогою таймера.
Ерні зі своїми гаджетами.
Я подумала, що можна поговорити.
Якщо хочеш. А якщо ні, теж нормально.
Ти в порядку?
Бо коли ти вчора приїхала, мені так не здалося.
Але я не буду випитувати.
Та ні. Дякую за каву.
І за те, що дозволила пожити в гостьовому будиночку.
Мені просто хотілося побути самій.
Авжеж. Без проблем. Мені навіть приємно.
Живи тут, скільки буде треба.
І це не моє діло.
Захочеш поговорити – я тут.
І клянуся нічого не казати й просто слухати.
Мені захотілося…
-Особистого простору. -Часу.
-Щоб подумати про життя. -Про шлюб з Денні.
Шейло, ми чекали цього ще з дня виборів.
Було так важко дивитися на тебе,
знаючи, що ти нещасна й наче в пастці.
Ні, цить.
Зараз ідеальна мить піти від нього.
Знаю, знаю: «Ґрето, для такого ідеальних митей не буває»,
бо є Майя і ще багато чого, та…
Ти ж ростеш у професійному плані, й…
Я ще не готова від нього піти.
Скоро піду, але не тепер.
Авжеж. Вибач.
Точно. Якщо потрібен адвокат, Ерні знає з пів дюжини.
Є навіть одна адвокатеса. Справжній монстр.
Тож звертайся, коли будеш готова. Другий капітан корабля розлучення.
Просто відвези мене додому.
А ще дай цукрозамінник.
Точно. Зараз принесу.
І знаєш що?
Тобі так личить моя студентська футболка.
-Залиш її собі. Дарую. -Дякую. Така зручна.
Вона твоя. Люблю тебе.
-Ні, я не в тому сенсі. -Та ясно. Ясно.
Я дуже сильно в тебе вірю.
І сходжу по цукрозамінник.
-Дякую. -А ти відпочивай.
Я цього не планувала, але сталося, як сталося.
Ти відчинила двері. А тепер заходь.
Скажи йому, що ми хочемо, що нам потрібно.
Ми не відступимо. Не цього разу. Ми скажемо.
От лихо.
-Чорт. Привіт. -Привіт.
Привіт, мамусю. А ми снідаємо.
Доню, ти так рано встала.
Тато зробив млинці.
Так, і мама повернулася з наради.
Ого.
Такі смачні. Покуштуй.
Через секундочку, сонечко.
Лише швиденько переговорю з татом.
Добре.
Хочеш спершу кави? Я кавник поставив.
Нам треба поговорити.
Давай.
Скажи, що в тебе на душі, що ти хочеш.
Я не мала на увазі те, що вчора сказала.
-Не вибачайся. -І не збиралася.
Але нам треба якось сісти й…
Не треба вибачатися, бо ти мала рацію.
Я почув тебе. І зараз чую.
-Я ж не сказала… -Ти хочеш побачити в мені зміни.
І побачиш, бо, мала…
Я поводився як козел.
Чому? Бо мені дозволяли.
Дозволяла жорстока й несправедлива шовіністична чоловіча система,
активним учасником якої я був.
Але це сьогодні ж спиниться. Я докладу потрібних зусиль
і зроблю те, що давно мали зробити чоловіки.
Усе зроблю: готуватиму, прибиратиму, допомагатиму Майї по школі.
Я даю тобі свободу.
Іди і займайся своїм фільмом.
-Відеокасетою. -Як скажеш.
Тепер твоя черга бути годувальницею, а моя – домохазяїном.
Я не прошу вірити мені на слово.
Я доведу тобі, що це серйозно.
Покажу, що можу змінитися.
Просто дай мені шанс.
Ти мусиш. Даси?
Даси мені шанс показати, що я можу змінитися,
-вирости, стати іншою людиною? -Я…
Але якщо в тебе є інший, то…
Це так? У тебе хтось є?
Ні. Я…
-Дам. -Чудово.
Мала.
От чорт.
Дякую, люба.
І ще дві.
Пора й перепочити.
Ковдр має вистачити.
Треба ще перевірити термін придатності консервів.
І протигази.
Ти, мабуть, стомилася. Далі я сам.
Мені це не завадить. Нам не завадить.
Закінчуй тут скоріше.
Знаю, ти готуєшся до появи дитини…
Не тільки.
Ще й до того, що нам приготувала мудрість Отця Небесного.
Я тривожуся за тебе.
Ти так тяжко працюєш.
По дві зміни на роботі, а потім ще й у церкві.
Мені приємно бути корисним.
Я хочу знати, що для тебе це не забагато,
що тобі не треба нічого доводити.
Мені так точно.
Сходи на кухню, попий лимонаду.
Я прийду, щойно закінчу тут.
Аякже.
Зігніть коліна…
Плечі назад, усміхайся. Покажи їм цицьки й зуби.
Проти нас сирні кубики. Має бути не важко.
Вітаю!
Це я. Я – це вона.
Бажаєте послухати про касету?
Ні? Ну добре.
Не напосідай так. А то всіх відлякаєш.
Вітаю. Фітнесом цікавитесь?
Ні, лише сиром. Буду знати.
Привіт, Кевіне. Ви ж Кевін?
Кев-лев.
Кев, а що це у вас у руках?
Ця штука вимірює клієнтську активність.
Скільки продано товарів.
І скільки ж у мене очікується покупців?
Тато сказав просто рахувати.
Тато? Оґґі – ваш тато?
Я хотів офісну роботу.
А він сказав попрацювати поза офісом.
Супер. Ти тепер на підхваті.
Якщо куплю касету, стану такий же, як ви?
Ну не знаю. А ви хочете стати таким, як я?
Ні, я… Я пожартував.
Точно? Бо чоловіки теж можуть займатися аеробікою.
У себе вдома, коли ніхто не бачить,
можете увімкнути відеомагнітофон і робити, що заманеться.
А ви?
Хочете бути струнким? А дружина?
-Я не одружений. -Поки що.
Купіть і спробуйте вдома.
Обіцяю, що вже через кілька тижнів побачите результати.
Це кардіотренування за 9,95 доларів. Вам сподобається.
Нате.
Дякую.
Ну що ж.
Приїхали. Ідемо до школи.
Ну добре.
НЕ ПАРКУВАТИСЯ БІЛЯ ПЛЯЖУ
Яка краса.
Гойдалка з шини.
Ідеальна забава для дітей.
Кращої і не придумаєш, бо вона й так досконала.
Проста, зрозуміла, кругла, на віки вічні.
І маленькі шафки.
Чому в дорослих таких нема? Невеличкий особистий простір.
Оце я розумію.
Вітаю. Гарбузового хліба хочете?
Ви що. Авжеж, хочу.
-Спекла вранці. -Оце сьогодні?
Це не гарбузовий хліб. Це шматочок раю.
-Поділіться рецептом. -Аякже.
А ви чого тут? У татка вихідний?
І не один.
Узяв на себе хатні справи, поки дружина на роботі.
І я в захваті. Так.
Більше буду з Майєю.
Вона дуже особлива дівчинка. Уранці так насмішила.
Привіт, Ґрето, йди послухай.
Майя вранці так насмішила.
Ага, всі діти смішать своїх батьків.
А інших – ні.
Я щось тобі зробив, Ґрето?
Мені? Ні.
Я тут новенький, але готовий слухати й учитися.
А знаєш що? Запишись у просвітницький комітет.
Там повно роботи, якої не помічають.
Хіба що напартачиш. Тоді помітять усі.
Скажи, Вандо.
-Так. -Ти йшла по каву?
-Ти ж по неї йшла? -По каву? Аякже.
Так чудово. Дякую.
-Дуже дякую. -Ага.
То що, записати тебе? Збираємося двічі на тиждень.
-Двічі, кажеш? -Не вдавився?
-Двічі на тиждень? -Саме так.
Клас. Це, мабуть, цікаво.
Запиши мене.
-Дякую. -На здоров’я.
Перерва на обід?
Я можу й без обіду.
Скажімо, до полудня. Тут ще стільки людей.
Обідаємо опівдні, не раніше.
А я вже зголоднів.
Через дорогу є китайський ресторанчик, наче непоганий.
Може, сходимо?
Ми з’їли персик і йогурт,
-тож обіду поки що не буде. -Ні.
Можу принести вам обід сюди.
Цунамі з солі й жиру, що стане грудкою
-в шлунку аж до вечора? -Та ні, дякую. Смачного.
Ну добре.
Зробіть і собі перерву. Ви заслужили.
-Каже синочок боса-ледацюги. -Зроблю.
Отак. Не зупиняйтесь, дівчата.
І хлопці. Рухайте руками.
Хочеш жити — вмій на хрін крутитися!
От чорт. Це можна буде вирізати?
Без проблем. Знімаємо далі.
Рухайтеся з боку в бік.
Це робиться отак.
Відчуваєте енергетику?
Вона тече з ніг до голови.
Це магія «Тіла на роликах».
Вправи для всього тіла. Тут немає різких рухів і стрибків.
Тут ми рухаємося плавно. Повторюйте за мною!
А тепер перебіжки.
Це складна вправа, тому долучайтесь, коли будете готові.
Спішити не треба.
Чотири, три, два, один!
Малий. Ти не забився?
Чорт.
От чорт. Я цілий.
Дай мені десять хвилин. Перевірю обладнання.
Так не годиться. Я й досі її ненавиджу.
Ненавиджу. За те, що нас обікрала й викинула.
Гей.
Банні. Що ми кажемо про твою лють?
Що треба спрямувати лють на спалення її будинку.
Жартую.
Що це погана енергетика.
Дуже погана!
Усе одно важко знову повірити.
У мене була мрія, а вона її вкрала.
Тепер у тебе є ще краща мрія.
А що як вона не краща?
Краща, й вона наша спільна.
Принесеш скотч?
Я все полагоджу. Продовжимо через 10 хвилин.
Ця штука складніша, ніж я думав.
Ну не знаю. А я не спітнію?
Спітнієте, але це приємно. Так виходить зайве.
А в мене м’язи не виростуть?
Не обов’язково.
Чоловік не хоче в мене великих м’язів.
-У мене нормальні м’язи. -Не думаю.
Зате який тонус.
Не знаєте, де продають пудру?
Не знаю.
-Це для дітей? -Це для вас.
У мене більше немає на себе часу.
У цьому й сіль домашніх тренувань:
можна займатися, коли діти сплять.
Тоді я прибираю в домі.
А коли ж ви приділяєте час собі?
-Усе й так на мені. -Своєму тілу.
-А тепер ще й тренуватися? -По-моєму, це надихає.
Після тренувань так добре. Здається, що можу підкорити весь світ.
Мені хоч би день пережити.
Три, чотири…
Чотири, три, два, один. Ви можете…
Коли ми зустрілися, Шейла була амбітна.
Вона мала стільки надій та мрій.
А потім були компроміси.
Спершу переїзд сюди заради моєї кар’єри, потім дитина.
Вона тричі вступала і йшла з аспірантури – через мене.
Я стільки років говорив про крадіжку заробітної плати та права працівників…
вивчав Че і Чавеса.
А як же жінки?
А як же їхній труд і їхні жертви?
Хіба їм не можна поганятися за примарною американською мрією,
як тобі й мені?
Джеррі, поки не втрутяться чоловіки, такі, як ми з тобою, це буде неможливо.
Поки ми не скинемо з їхньої шиї ярмо домашнього рабства.
Це я й збираюся зробити.
Це промова?
-Ні. Це не промова. -Ясно.
-Я… -Ясно.
Одне запитання.
-То все це маячня? -Що?
-Усе, що ми придумали… -Що ти робиш?
-Перестань, Джеррі. -…за минулі місяці.
Тобі хоч є діло до всього цього?
Це вже не одне питання.
Знаєш, що я питаю, дружок?
Наші ідеї важливі чи це всього-на-всього втішний приз
для твого пораненого еґо після поразки на виборах?
Вони важливі.
-Як і моя сім’я. -Почалося.
І мій шлюб.
Шлюб?
З жінкою, яка покинула тебе в ніч виборів.
-У неї свої проблеми. -Так.
Іноді їй потрібен простір, та вона завжди повертається.
Принаймні поверталася.
Але хтозна, куди її заведе цей джазерсайз.
Може, наступного разу й не повернеться.
Джеррі, попри всю повагу,
я не прошу твоїх порад щодо довготривалих стосунків.
Боляче, але чесно.
-Бо так і є. -Так.
Джеррі, перестань.
-Перестань. -Це моє.
Я ж не відмовляюся від наших цілей.
Відмовляєшся.
Просто хочу більше бувати з дочкою.
Мати гнучкіший графік.
Ми з тобою й досі можемо будь-чого досягти.
Я теж міг піти, але ж не пішов.
І далі в тебе вірив.
Он як? А багато в тебе було варіантів, Джеррі?
Чорт.
Є ще такі, хто запросив тебе до себе й запропонував
припаркувати фургон біля свого будинку на хтозна-скільки часу?
У мене були варіанти, ясно?
Удома був один дуже серйозний варіант.
Старий, я не хочу сваритися.
А ще не хочу бачити, як ти здаєшся, ідеш на компроміси…
Не змушуй мене вибирати між тобою й сім’єю.
Ясно. Я тебе почув.
Дуже чітко почув.
Я не кажу, що знаю більше за тебе.
Я лише кажу, що жінок не збагнути.
Це стосується їх усіх. Не тільки її.
Усіх.
Бережи себе, брате.
Попереджаю: колір і звук відпадні. А монтаж – просто космос.
Показуй уже.
Урешті-решт ти скажеш: «Шейла хто?
Не чула про таку.
Ми ходили в одну школу чи…»
-Став уже касету. -Добре.
Швидше. Я згораю від цікавості. Цей диван весь у піску.
Постійно кажу хлопцям: «Мийтеся в душі надворі».
Там же звичайний шланг.
З душовою насадкою. Готова?
Поїхали.
Рухайтеся з боку в бік.
-Це робиться отак. -Кайф.
-Відчуваєте енергетику? -О боже.
-Вона тече з ніг до голови… -Ти молодець.
О ні.
Торт! Турок! Пабло!
Хто з вас, недоумків, записав на нашу касету своє?
Що таке?
Що ви зробили з нашою касетою?
Я не в курсі. Я більше по вінілу.
Не бачили шампунь від вошок?
О боже.
Так, у нас знову завелися лобкові воші.
Падло!
Бро.
Чувак.
-Так. -Ну не знаю. Ну добре.
Смачно.
-Я ж казала. -Ви чого?
-Не скуштуєте суші? -Чому ні?
Бо я не дельфін.
Вибач, мала. Ти їж, якщо хочеш.
Ясно, що тобі не потрібен мій дозвіл.
Дякую. Я покуштую.
Так добре, що ви все одно прийшли.
Усе одно?
Та ні. Ми…
Просто ми давно планували отак посидіти, ще до вашої…
Приємно зібратися разом. От і все.
-Так. -Так.
Ясно.
Шейло, розкажи про відеокасету.
Чув, що продюсерська компанія, з якою ти співпрацюєш…
«Stahl/Grunner».
Так. Чув, що ти їздиш з ними й рекламуєш свою касету.
Я й не уявляла, скільки комерційних питань буде… на мені.
Усюди треба думати про продажі.
Чи то поліуретанові вироби, чи фітнес.
Чи політика.
Я це не так бачу. Тобто…
Якщо в тебе вклали гроші, – а їх таки вклали –
значить, у тебе вірять.
Так. Вони таке зразу бачать.
Так.
У них трохи вузький підхід.
Відсилають мене туди, куди ходять жінки, але…
У продуктові магазини, в салони краси…
-Туди, куди жінки ходять з обов'язку. -Так.
Там їм не до покупок для себе.
От у чому геніальність торгових центрів.
У них шопінг наче розкіш.
Там не треба ходити зі списком покупок у руках.
Це лише спостереження.
Хороше спостереження.
-Так. -Так.
Фахівцям з Гарварду платять і не за таке.
А в тебе що, Денні?
Як справи? Хтось допомагає по дому?
Так, я.
Я допомагаю собі по дому.
І мені подобається.
Це креативно й цікаво.
Пора вже показати моїй дамі,
що я можу мінятися.
Надіюся, ви залишили місце для десерту. Маґда спекла флан.
-Надіюся, він вас смакуватиме. -Правильно буде «вам смакуватиме».
Вибачте.
Смакота. Не терпиться скуштувати.
У вас гарна вимова.
Ніколи не забуду, як ви всіх вразили, коли приїхали в Мексику.
Такий ґрінґо! Вільно говорить мовою, ще й високий! Місіонер-красень.
Та ну. Змушуєте мене червоніти. Це було так давно.
Ми ж не хочемо, щоб діти знудилися.
Мені не нудно. Цікаво послухати, тітко Маґдо.
Я розповідала, як ваш тато вперше скуштував тамале?
У цьому домі говорять англійською.
Вибачте.
ШАМПУНЬ ВІД ВОШЕЙ
Дорогенькі, я знаю, як ви почуваєтеся.
Я теж так почуваюся. Ніби більше не можу.
Ви готові здатися.
От що я вам скажу тут і зараз.
Вам не треба в себе вірити.
Я віритиму у вас за вас.
Я наповню вас упевненістю і енергією, щоб ви не здалися.
І мах.
Два, три, чотири.
«ТІЛО ВІД ШЕЙЛИ» КРАЩА ТИ!
Довіртесь мені. Робіть, як я.
Дивіться не в мої очі, а в свої.
Віднайдіть самих себе. Тільки ви можете змінити себе.
Може, це буде не сьогодні й не завтра.
Але запам’ятайте мої слова: ви побачите зміни.
Відчуєте силу.
І гордість за те, що не здалися.
Ви змогли. Вистояли до кінця.
Ви зі мною? Не чую.
Хочу почути це від вас. Ви зі мною?
Мала.
Так добре?
Так і кажи, добре?
Я не зроблю краще, якщо не скажеш, як тобі більше подобається.
Отак. Ви зможете.
Не здавайтеся.
І ще раз повторіть за мною.
Обіцяю, майже все. Ви зможете.
Ще один раз.
І все. Ми завершуємо.
Через п’ять, чотири, три, дві,
і… стоп.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова