- רגליים בחול גן ילדים -
היי. -היי.
אני באמת יכולה לקבל כל דבר?
נכון מאוד. היום הוא יום "אבא כן-כן". אז כל מה שתבקשי, אבא יגיד כן.
בגבולות הסביר.
אני יכולה לקבל קשת בענן?
כן. הזמנת הקשת בענן יצאה לדרך. תאריך מסירה: לא ידוע.
מה עוד? -אני רוצה בת ים.
זה קל מדי. נלך לחוף הים.
נחפש במים, נראה אם נמצא בנות ים.
מה עוד?
המבורגר! -מה?
אני רוצה המבורגר לארוחת צהריים.
מאיה, את יודעת שאנחנו לא אוכלים המבורגרים.
אם תסתפקי בהמבורגר צמחוני, נלך לשוק האורגני.
אמא אוכלת המבורגרים.
חמודה שלי, אמא שלך לא אוכלת המבורגרים.
היא זאת ששכנעה אותי להפסיק לאכול בשר אדום
כי הוא לא בריא לגוף ולנשמה.
פעם אחת אמא אכלה שלושה המבורגרים שלמים.
אבל אני אכלתי רק אחד.
אבל היה לי טעים.
מאיה, אני רוצה שתגידי לי את האמת.
אולי זה קרה באחד החלומות שלך?
לא, זה היה אמיתי. כמו בנות ים.
- מחפשים שותפים -
מותק, מה אתה עושה?
זה לא מספיק טוב. "מחפשים שותפים"?
מה חשבתי לעצמי? "דרושים שותפים." דרושים.
לכל הרוחות.
מותק, זה היה בסדר.
לא נכון. זה חרא. הכול חרא!
טיי, אתה חייב להפסיק עם האובססיה. אתה מרעיל את הבית, באמת.
פרויקטים יצירתיים משרים עליי רוגע.
אז הפעם זה לא עובד.
כי אני הורס אותם!
אנחנו סוחטים מישהו, אחותי.
תמורת סכום כסף נכבד. כסף אפל.
למה אתה לוחש? רק אנחנו גרים פה עכשיו.
אני לא יודע.
אתה מתחרפן. אתה צריך להתמקד בחיובי.
ברגע שהיא תשלם לנו את הכסף, אנחנו מסודרים.
כן? ואם היא לא תשלם? מה נעשה אז?
הרסנו לה את החיים! ניצחנו בכל מקרה!
יש גם אפשרות שלישית, באן. מה אם היא תשתמש בזה נגדנו?
היא חכמה וערמומית.
אנחנו צריכים לנסוע למקסיקו. להוריד פרופיל לזמן מה.
אנחנו יכולים להוציא דרכונים.
זה לוקח יותר מדי זמן. אולי דרכונים מזויפים.
ריצ'י מכין דרכונים מזויפים, אבל הוא כבר במקסיקו, אז איך נגיע אליו?
טוב, עד כאן. אנחנו יוצאים.
שנינו צריכים קצת אוויר צח.
דורשים 25,000 דולר. מה הבעיה של האנשים האלה?
מה הבעיה שלך?
זה לא הכסף. הכסף הוא... זה העיקרון.
איזה בן אדם חושב שאפשר להתנהג ככה?
לגרום הרס וחורבן בכוונת זדון.
בן אדם שהוא כמוך.
אני יודעת שזה בלתי נתפס, אבל אין לנו זמן.
הם נתנו לנו יומיים, או שישלחו את זה לכולם.
איך הם השיגו את הצילומים? זה מה שאני מנסה להבין.
מי יודע? מה שחשוב הוא שהם השיגו.
ואם לא נשלם להם, כולם יראו את זה.
הם יראו אותנו.
אבא שלי שם קץ לחייו.
אנחנו לא אומרים שזה מה שקרה כי זה נורא לומר דבר כזה.
אבל זה מה שהוא עשה.
היה בחייו צד פרטי
שהוא לא היה מסוגל, או לא היה מוכן, להמשיך לחיות איתו.
אני כל כך מצטערת.
גם אני.
ומאז אני מחפש איזשהו... סימן.
נתיב יציאה. דרך אחרת.
אולי זה הסימן.
מה אתה מנסה לומר?
אולי זאת הקריאה שלנו לפעולה.
או להפך, לאי-פעולה.
זאת הזדמנות לתת לדבר חסר היציבות לקרוס.
כדי שנוכל לבנות מחדש.
ביחד. אנחנו כוח, שילה.
אני רוצה להיות איתך.
זאת יכולה להיות ההתחלה שלנו.
מה שאתה אומר, זה בלתי אפשרי.
כלומר, אנחנו נהרוס עכשיו את כל חיינו, את הקריירות שלנו?
זה לא מי שאנחנו. הם יודעים את זה.
הם חושבים שהם מכירים אותי.
אבל האדם היחיד שמכיר אותי באמת הוא את.
ואחרי מה שנתת לי לראות כאן...
לא באמת נתתי לך לראות...
אני חושב שאת יכולה לומר אותו דבר עליי.
אני יודע שזה מטורף.
רק תחשבי על זה. יום אחד.
רק תשקלי את זה. לפני שנוותר.
כשאני איתך...
רק אז אני מרגיש חופשי.
נוכל להרגיש כך כל הזמן.
מה מונע בעדנו?
"אנשים שסובלים מזן חמור של אנורקסיה,
שנקרא בולימיה, צורכים מזונות עתירי קלוריות בהתקפי זלילה מהירים ונסתרים,
אשר לעתים קרובות מסתיימים בהקאה מכוונת,
באופן ידני או בעזרת תרופות מעודדות הקאה או משלשלים."
אבא, מתי אקבל את ההמבורגר שלי?
סליחה, חמודה שלי, עוד רגע נלך לקנות אותו, טוב?
תקראי בינתיים את הספר שלך על בת הים.
כבר קראתי.
אז תקראי אותו שוב.
"ניסיונות הרזיה כאלה מובילים לתנודות במשקל,
לדיכאון קל עד קשה, להפסקת הווסת ואפילו לקלפטומניה."
בסדר, בסדר.
- "נשים חכמות, בחירות טיפשיות" "אומץ הוא מילה בת שלוש אותיות" -
- "שיפוט מוסרי של ילד" -
וקיבלנו חולצות חדשות,
והן עשויות מפוליאסטר מגרד כזה.
והן נראות כל כך צהובות. כאילו, צהובות.
לא צהוב יפה, אלא כמו...
כמו צהוב חרדלי מוזר כזה.
את יודעת? ואנחנו נראים כמו שילוב דוחה של כל מיני דברים.
כן. -זה מוזר.
צבעי בית הספר שלנו הם כחול וצהוב.
אז פשוט לכו על כחול. כולם אוהבים כחול.
אני אוהב צהוב.
הוא מסמל שמש, שמחה, תקווה לעתיד טוב יותר.
פרק חדש.
זה צבע לא מוערך.
אתה יודע מהו הצבע האהוב עליי, זיק?
לא, מה זה, אבא?
צהוב.
הבנתי.
לאבא שלי הייתה חולצת גולף צהובה שהוא נהג ללבוש כל הזמן.
ואמא שלי זרקה אותה בלי להגיד לו.
היא חשבה שהיא נראתה נשית.
מה שהיה דבר רע, לדעתה.
טוב, אם כולם סיימו, ילדים, אתם מוכנים לפנות את השולחן?
כן. -מה עם השיר האהוב עליי?
מישהו יודע?
אולי רק אחד משלושת האהובים ביותר?
הבנו, אבא. אתה מלא תעלומות.
אמא? את בסדר?
זה היה חזק.
זה נורמלי לחלוטין, חמוד. זה רק הגוף שמתכונן לבאות.
"יום הולדת שמח, יום הולדת שמח
יום הולדת שמח, יום הולדת שמח
יום הולדת שמח לך."
כן!
תודה רבה לכם. אני כל כך שמחה, תודה...
כן! -כן!
לא ידעתי מה לבקש כי יש לי הכול.
אולי חוץ מבקבוק שמפניה נוסף, כן?
מה אתם אומרים?
אני מסוגל לשתות עוד כוס אחת בלבד. -כן, גם אני.
טוב, עוד נראה. אנחנו חוגגים.
לא אהבת את הפסטה פרימוורה? בקושי אכלת ממנה.
לא, אכלתי! היא הייתה עשירה מאוד. ממש ממלאת.
איך? זה רק פסטה וירקות.
ככה מרגישים כשטובעים?
כן, היא בטח משאירה מקום לקינוח.
כתבו עליהם בגלל זה.
עוגת שוקולד מותך חמה.
הזמנו אותה מראש.
ארני הזמין אותה מראש.
ליאונה הזמינה אותה מראש כשביצעה את ההזמנה.
זה עדיין נחשב, ארן.
אלוהים אדירים. שווה את הכסף. אמת בפרסום.
שאני אמות. כן. זה ממש טוב.
אני חייב לומר, וואו!
עכשיו. תעשי את זה עכשיו. בעודם הלומי שוקולד.
ובכן, הוד מלכותך...
מה... לא.
בחייכם, אמרתי שאני לא צריכה כלום.
זה לא משהו שאת צריכה. זה משהו שאת רוצה.
אלוהים אדירים, שילה. אלוהים אדירים, לא. זה מוגזם.
מה זה? -כן, עכשיו אני רוצה לדעת. מה זה?
אני לא מאמינה לך.
בשם אלוהים, גרטה, תוציאי את זה מהשקית.
תראה. -נראה נחמד.
כן, נראה נחמד מאוד.
את זכרת. מי זוכר?
אני מניחה שאני זוכרת. זה מגיע לך.
טוב, זהו.
הגיע הזמן לבועות בתוך בועות עבור שני אלה. ארן, תסגור פה את העניינים.
מה זה בועות בתוך בועות?
בלי תירוצים ובלי התחמקויות.
טוב, אולי כמה "התחלקויות".
אם יהיה לנו מזל. -ארן.
אחותי, את לא מאמינה בשטויות האלה.
אני יודעת, אבל...
אל תקרא לזה שטויות.
אז למה אנחנו פה?
כי... כי...
אף על פי שאף פעם לא האמנתי בדברים האלה,
הישיבה כאן תמיד שיפרה לי את ההרגשה.
עם הנרות וכל ה...
אתה יודע.
האנרגיה הקדושה?
נראה לי שזה כמו חוף הים, רק לאנשים מרובעים.
שנינו לא אהבנו את מה שעשינו.
אבל...
זה לא הדבר היחידי שעשינו.
עשינו גם דברים טובים.
דברים אחרים.
זה מה שמציק לי.
שיכול להיות שהסטנו את היקום מהמסלול עם החרא הזה.
מבחינת הקארמה.
אולי זה היה רעיון גרוע.
אנחנו יכולים להסתלק.
לא, חכי. בואי נתפוס פה ראש לרגע.
יש להם פה קטורת מקצועית בטירוף.
בועות בתוך בועות! -כן!
כן. -הבנתם? הבנתם?
אנחנו מבינים. -שמפניה צוננת, מים חמים.
אלה החיים הטובים.
כן. זה בזבוז אנרגיה נוראי, אבל כן.
כן, כן. -כן.
כדאי שנזוז אחרי הכוס הזאת. -כן, כן.
לא. אין לך מספיק. הנה עוד קצת.
בכל אופן, מבחינתי,
זאת הייתה ממש חוויה של מעבר דרך המראה.
הכול שונה, ולא רק הסקס.
אני רואה את כל חיי מנקודת מבט שונה עכשיו.
רק את החיים שלך?
לא, את החיים שלנו. שלי ושל גרטה.
נכון, מותק?
והגעתי למסקנה שסקס טוב הוא הבסיס לאושר.
אני לא חולק עליך.
לחיי האושר. -כן.
ולא משנה איך אתה מגדיר לעצמך מה זה סקס טוב.
ומה איתך, גברת שילה רובין?
איך את מגדירה את זה?
כן.
מה? אני סקרן.
לא, אני רק... אתה דוחק אותה לפינה. זה לא פייר.
חשבתי שזה כל העניין, לא?
טוב...
ובכן...
סקס טוב זה סקס טוב.
אתה מזהה את זה כשאתה רואה את זה וכשאתה מרגיש את זה, הייתי אומרת.
מה?
לא, אני...
אני אוהב אותך כל כך, אבל זאת השתפנות.
זאת התחלה. -אני חושבת שזאת תשובה מצוינת.
תודה לכם. תודה.
טוב, שאלה אחרת.
מי המאהב האידיאלי בעינייך, אמיתי או דמיוני?
איזו שאלה נהדרת. טוב.
שלי הוא קופרניקוס...
את צריכה לספר להם הכול. ברגע זה.
ספרי להם איך את מזדיינת כמו שתמיד רצית
אבל מעולם, מעולם לא הבעת במילים.
תספרי להם. תעשי את זה. תהרסי אותם. רק תעשי שהכול ייגמר.
שילה, תורך.
הגברים קודם.
כן, בסדר. אני יכול להגיד.
עבורי, המאהבת האידיאלית היא...
אשתי, שילה.
אוי, באמת.
מה? אני אוהב אותך. -אוי, די.
את יפה. נכון? -אתה...
המאהבת האידיאלית ההיפותטית שלך היא אני, אשתך?
זאת לא תשובה משעשעת.
טוב. -תשובה חמודה, אבל בטוחה.
טוב, מה אתם רוצים שאגיד?
אני מבינה את זה לגמרי.
כלומר, תסתכלי על עצמך.
התשובה שלו הכי הגיונית בעולם.
תודה, גרטה.
תגידו, חשבתם פעם לשנות את זה קצת?
לערבב את התבשיל?
אולי עם שני חברים שאתם כבר מרגישים איתם בנוח?
אני חושב שאני יכול לדבר בביטחון בשם שנינו
ולומר שהגיע הזמן שנתחיל להתגלגל הביתה.
כן. היה לי ממש כיף. -כן.
בואו נעשה את זה שוב. יום הולדת שמח. -כן.
- קוקטיילים דולר אחד ב"הפי אוור" -
במה אוכל לעזור לך?
זאת ה"הפי אוור"?
לא.
מתי תהיה שוב "הפי אוור"?
מחר ב-16:00.
אתה קנדי או משהו?
היי. תיזהר.
לא. סליחה. לא.
אני פשוט חדש.
אז זאת לא ה"הפי אוור", למרבה הצער.
אבל אתם עדיין מגישים קוקטיילים?
כן, אחי. ברור.
וכמה זה עולה מחוץ ל"הפי אוור"?
דולר ו-25 סנט.
בסדר, סגרנו. אני רוצה קוקטייל אחד, בבקשה.
כן, אבל איזה סוג?
גדול.
שוב תודה. אני מתנצלת על זה.
אז מה אמרת לקייטלין על כך שחזרנו רטובים לגמרי?
אתה יודע מה? היא לא שאלה, ואני לא פירטתי.
פשוט הכפלתי לה את התעריף ונתתי לה טיפ.
וואו, תראו מה זה, מפזרת כסף לכל עבר.
כן, ממש. -שוגר מאמא!
וגם התיק של גרטה.
הדבר הזה. כמה הוא עלה?
תן לי לחשוב. זה היה הכסף שלי...
בסדר, בסדר. -ועוד 50 סנט.
בסדר.
אתה מקנא? -כן, אולי.
רוצה תיק?
לא. -לא?
אבל אני לא אתנגד לחגורה חדשה.
רוב החגורות שלי די ישנות.
תראה לי.
את יודעת מה אני חושב?
אני חושב שאת עודדת אותם להתחיל איתנו הלילה.
מה? אוי, באמת. -כי אני לא עשיתי את זה.
כן, כן, עודדת. -בחייך. אתה צודק, כן.
אדון תרנגול בלול הפרגיות בגן הילדים.
בסדר. בטח. -אני יודעת מה הולך שם.
אני יודעת!
זה הדבר הראשון שאכלת הערב?
מצטער, לא חשוב, אני...
סליחה. אני מצטער.
מה קורה פה?
אני לא יודע למה אני פותח את זה עכשיו.
מה אתה פותח?
תראי, אני ממש לא רוצה, אבל אני חושב שבשלב מסוים אני חייב.
אני פתאום מודע מאוד למשהו שחבל לי שלא הייתי מודע לו הרבה קודם.
אם כי כשאני חושב על זה, כנראה כן הייתי מודע.
לא לזוז. את עוד לא יודעת מה הוא גילה.
ולעזאזל, אני כל כך מצטער, שילה.
אני ממש, ממש מצטער שלא התפניתי
לראות את מה שעמד מולי.
אל תעזרי לו. תישארי קפואה. אל תחשפי כלום.
אבל יש לך בעיה.
בעיה רפואית עם אוכל.
זה כל מה שיש לו? את יכולה להתמודד עם זה.
ואם להסיק ממה שקראתי,
זה לא ממש קשור לאוכל והרבה יותר קשור לשליטה.
קראת ספר. יופי פאקינג טופי.
אני רוצה שתדעי שאני לא מאשים אותך בכלום.
אני כאן, עכשיו, פונה אלייך בהצעת עזרה והבנה.
אל תוציאי מילה.
יש לך התקפי זלילה והקאה?
זה מה שזה?
זה לא משנה בכלל.
אני לא מאשים אותך שאת עושה את זה. -זה נשמע כמו האשמה.
אני לא רוצה לריב, טוב? אני רק רוצה לעזור לך, אם תיתני לי.
אולי אעזור לך למצוא קבוצה?
קראתי שקבוצות יכולות... -קבוצה?
קבוצה? שאני אדבר לקבוצה?
קבוצה, כן.
תני לי לסיים. קראתי על זה, טוב?
תראי, אם אני טועה אז אני טועה, טוב? -אתה טועה.
אתה טועה באלף אחוז!
יופי, אז תני לי לטעות! תני לי רק לטעות עד הסוף, טוב?
לפני שתברחי כמו בכל פעם, טוב?
שילה, אני אוהב אותך.
אכפת לי ממך. אני דואג לך.
תסגרי את הדלת עכשיו!
בסדר, עוד משהו?
לא. שום דבר. רק זה.
את יכולה לסגור עכשיו את הדלת אם את רוצה.
מה דעתך שנתקין בידה?
ראיתי דבר כזה רק פעם אחת
כשהייתי קטנה, עם הוריי במונטריאול.
אבל בכיף, אם אתה רוצה.
את בסדר?
מה? כן, בטח. ואתה?
כן, אני...
אני יודע שהיו לך ציפיות.
אני מאושרת. באמת.
כי לעולם לא הייתי מעיזה להציע את זה לפני שנה.
אני אוהבת את זה. אני מתבגרת.
רק בדברים הטובים.
יום הולדת שמח.
אני אחלום על העוגה הזאת.
אני אחלום על רומא העתיקה.
כשאני מדמיין אותך מתחננת למשהו, זה לא לזה.
טוב, זה המצב כרגע.
אבל שקלת? חשבת על...
אני לא יכולה. זה... עדיין לא, בכל אופן.
אבל לפחות שקלת... -כן! אמרתי לך שכן.
וזה פשוט... זה לא אפשרי. מה שקורה פה... זה פשוט המחיר...
המחיר של... -של כל זה!
אבל 25,000 דולר. זה סכום רציני.
כן. ויש לך, נכון?
כן, אבל זה לא העניין.
מה, הוא מוחזק בכספת איפשהו?
באיזו קרן חשאית שמשמשת אותך לשימון גלגלי העיר?
בפיך זה נשמע כאילו... -מה?
אל תנסה להיתמם כמו נער בצופים, שנינו יודעים שזאת לא האמת.
יש נורמות של עשיית עסקים בסן דייגו.
יש דרך שבה הדברים עובדים.
אז אתה היחיד שמותר לו לכופף את הכללים כדי לבנות משהו?
גם אני בונה משהו. ואני לא מתחננת אליך, אני אומרת לך.
קום על הרגליים. זה קורה.
תמשיכי הלאה. אף אחד לא יעשה את זה בשבילך.
זה הרגע שלך, ההזדמנות שלך לעשות דברים עד הסוף.
איפה הקלטת?
זה לא כל הכסף, יש... -למה את... זה כל הכסף.
איך אדע שזה העותק היחיד?
פשוט תצטרכי לסמוך עלינו.
בהצלחה.
גם לך. -אוי, מותק...
לא חשוב. בוטל.
שלום!
את כל כך קרובה עכשיו,
אם לא תוותרי ותזרקי הכול לפח.
מריה, אני בבית.
יקירתי?
כל העבודה הקשה שלך. כל הסבל.
שלום!
זה לא יכול להיות לשווא. את חייבת לדבוק בזה.
ללכת עד הסוף. את איתי?
איפה היא?
כאן.
אני יודעת שזה קשה, אבל הגעת עד הלום.
- סטאל-גרונר -
רק עוד קצת.
עוד מאמץ אחד.
אני מאמינה בך. כל הכבוד.
ההצלחה בהישג ידך.
- אוגי קרטרייט -
תרגום: מרב שמבן