ДИТСАДОК САНДІ ФІТ
-Вітаю. -Вітаю.
Можна будь-що попросити?
Так. Сьогодні День «так» від татка. Хоч що ти попросиш, татко скаже «так».
У межах розумного.
А можна веселку?
Так. Замовлення прийнято. Термін виконання уточнюється.
-Що ще? -Хочу русалку.
Запросто. Підемо на пляж
і будемо дивитися на воду, чекаючи на появу русалок.
Що ще?
-Гамбурґери! -Що?
Хочу гамбурґери на обід.
Майє, ти ж знаєш – ми не їмо гамбурґерів.
Хочеш веганський бурґер? Підемо на органічний ринок.
Мама їсть гамбурґери.
Сонечко, мама не їсть гамбурґерів.
Вона вмовила мене відмовитися від червоного м’яса,
бо воно шкідливе для тіла й душі.
Якось мама з’їла аж три гамбурґери.
А я з’їла лише один.
Було смачно.
Майє, скажи чесно:
це було в твоїх мріях?
Ні, це було насправді. Як русалки.
Ритміка
ШУКАЮ СУСІДА ПО КІМНАТІ
Що ти робиш, котику?
Якась фігня. «Шукаю сусіда по кімнаті»?
І що я собі думав? Правильніше «потрібен сусід по кімнаті».
Бляха-муха.
Та нормально ж було.
Не було. Це тупо!
Тайлере, тебе заносить. Ти отруюєш будинок, у прямому сенсі.
Креатив мене заспокоює.
Ну, точно не такий.
Бо я все псую!
Ми шантажуємо людину.
На кругленьку суму грошей. Це брудні гроші.
Чого ти шепочеш? Тут тільки ми.
Не знаю.
У тебе вже дах їде. Зосередься на хорошому.
Вона нам заплатить – і діло зроблено.
А якщо не заплатить? Що тоді?
Ми їй життя поламаємо! І будемо квити!
Є ще третій варіант, Банні. А якщо вона оберне все проти нас?
Вона ж розумна й підступна.
Поїдемо в Мексику. Заляжемо на якийсь час на дно.
Зробимо собі паспорти.
Це буде довго. Тоді дістанемо фальшиві.
Річі таке робить, але він уже в Мексиці. Як же з ним зв’язатися?
Ну все. Ходімо надвір.
Нам обом не завадить свіже повітря.
Двадцять п’ять тисяч доларів? І що вони собі думають?
А сам що?
Ідеться не про гроші. Гроші – лише… Ідеться про принципи.
Що за люди здатні на таке?
Зловмисно створювати хаос.
Такі, як ти.
Знаю, це не просто усвідомити, але в нас обмаль часу.
У нас два дні, інакше запис побачать усі.
Досі не розумію, як він узагалі в них опинився.
Хтозна. Головне, що опинився.
Якщо не заплатимо, його побачать усі.
Побачать нас.
Батько наклав на себе руки.
Ми про це не розповідаємо, бо це жахливо.
Але так він учинив.
У його житті було дуже особисте,
з яким він більше не міг – або не хотів – жити.
Мені так жаль.
Мені теж.
Я все чекав якогось… знаку.
Повороту. Іншого шляху.
Може, це він і є.
Ти про що?
Може, це заклик нам діяти.
Точніше, не діяти.
Це нагода, щоб те, що вже й так крихке, нарешті зламалося.
Щоб ми могли збудувати щось нове.
Разом. Ми сила, Шейло.
Я хочу бути з тобою.
Це може стати початком нас.
Те, що ти кажеш, неможливо.
Ми що, отак візьмемо й занапастимо своє життя й кар’єру?
Ми не такі. І вони це знають.
Думають, що знають мене.
Але ти єдина знаєш мене справжнього.
А після того, як ти мені відкрилася…
Було трохи не так…
Думаю, ти можеш сказати те саме про мене.
Так, це грандіозно.
Та подумай про це… хоча б один день.
Поміркуй над цим… перш ніж відкинути.
Коли я з тобою…
Тільки тоді я почуваюся вільним.
Ми можемо завжди почуватися вільними.
Що нам заважає?
«У тих, хто страждає на небезпечний різновид анорексії –
булімію – бувають імпульсивні вживання висококалорійної їжі, або переїдання,
після чого вони провокують у себе блювання
штучно або за допомогою медикаментозних засобів».
Татку, а коли буде гамбурґер?
Вибач, доню. Буде через секунду.
Почитай поки що про русалоньку.
Уже почитала.
То почитай ще раз.
«Подібні спроби схуднути призводять до коливань ваги,
легкої чи важкої форми депресії, аменореї і навіть клептоманії».
Усе, усе.
РОЗУМНІ ЖІНКИ ДУРНІ РІШЕННЯ МУЖНІСТЬ — СЛОВО З ТРЬОХ ЛІТЕР
МОРАЛЬНІ СУДЖЕННЯ ПРО ДІТЕЙ
Нам дали нові футболки
з поліестеру, а від нього так свербить.
А ще вони яскраво-жовтого кольору.
Не приємного, а такого…
Дивного гірчично-жовтого кольору.
Розумієте? У них ми схожі незрозуміло на що.
-Так. -Вигляд дивний.
Кольори нашої школи – синій і жовтий.
Роздали б сині. Синій усі люблять.
А я люблю жовтий.
Він символізує сонце, радість і надію на світле майбутнє.
На нове життя.
Жовтий недооцінюють.
Знаєш мій улюблений колір, Зіку?
Ні. Що це за колір, тату?
Жовтий.
Ясно.
У мого тата була жовта сорочка для гольфу. Не знімав її.
А мати потай від нього її викинула,
бо вона була схожа на жіночу.
А для неї це було неправильно.
Хлопці, якщо ви вже доїли, то приберете зі стола?
-Так. -А яка моя улюблена пісня?
Ніхто не знає?
Ну хоч одну з трьох угадайте.
Ми зрозуміли, тату. Ти ходяча загадка.
Мамо? Щось не так?
Ну й боляче було.
Це цілком нормально, синку. Просто тіло готується до пологів.
З днем народження тебе
Ура!
Дякую. Я така щаслива, дя…
-Ура! -Так!
Не знала, що загадувати. У мене й так усе є.
Хіба що ще одну пляшку шампанського.
Що скажете?
-Мені й однієї вистачить. -Мені теж.
Ми це ще побачимо. Ми ж святкуємо.
Що, паста не смачна? Ти до неї й не торкнулася.
Та ні, я їла! Така пікантна. І дуже ситна.
Хіба? Це ж макарони з овочами.
То ось як воно, коли тонеш?
Вона, мабуть, береже місце для десерту.
Тут подають смачнючі десерти.
Торт з розплавленого шоколаду.
Ми замовили його заздалегідь.
Ерні замовив.
Це Леона замовила, коли бронювала нам столик.
Усе одно рахується, Ерні.
Боже мій. Він того вартий. Саме такий, як про нього й кажуть.
Ого. Так. Дуже смачний.
Нічого собі!
Давай зараз, поки вони під шоколадом.
Ваша величність…
Що… Ні.
Я ж сказала, що мені нічого не треба.
Це не те, що тобі треба, а те, що ти хочеш.
О боже, Шейло. Боже, ні. Це занадто.
-Що там? -І мені тепер цікаво. Що там?
Ти її купила?
На бога, Ґрето, діставай уже.
-Дивіться. -Красива.
Так, дуже красива.
Ти не забула. Хто таке запам’ятовує?
Я запам'ятала. Ти заслужила.
Ну все.
Переходьмо до подвійних бульбашок. Ерні, розплатися за вечерю.
Що ще за подвійні бульбашки?
Без «якщо», «але» й «не так».
Хіба що парочка срак.
-Якщо пощастить. -Ерні.
Ти ж не віриш у цю лажу, мала.
Не вірю, але…
Не кажи, що це лажа.
Чого ми сюди прийшли?
Щоб…
Хоч я ніколи в таке не вірила,
а приходила сюди, щоб ставало легше.
Свічки і вся ця…
Розумієш?
Атмосфера святого?
Це як пляж для зануд.
Ми з тобою не любили того, чим займалися.
Але…
було й інше.
Ми й хороше робили.
Не тільки погане.
Це мене й бентежить.
Що цим ми виводимо Всесвіт з рівноваги.
У кармічному сенсі.
Може, це була погана ідея?
Ми можемо відступити.
Не йди. Посидьмо ще хвилинку.
Тут так приємно пахне.
-Подвійні бульбашки! -Ура!
-Так. -Дійшло?
-Дійшло. -Холодне шампанське, гаряча вода.
Оце життя.
Дуже енергозатратне, але так.
-Так. -Так.
-Піднімімо келихи. -Точно.
У тебе мало шампанського. Давай доллю.
Хай там як, а для мене
це був геть новий досвід, наче в якомусь задзеркаллі.
Усе інакше, не тільки секс.
Тепер я бачу своє життя під іншим кутом.
Лише своє?
Ні, наше. Моє і Ґретине.
Скажи, мала?
Я зрозумів, що якісний секс – запорука щастя.
Згоден.
-За щастя. -Так.
Кожен розуміє «якісний секс» по-своєму.
А як ви, місіс Шейло Рубін?
Як ви його розумієте?
Так.
А що? Цікаво же.
Ти ставиш її в незручне становище. Це нечесно.
У тому ж і суть.
Ну добре…
Ну…
Якісний значить якісний.
Коли ти бачиш і відчуваєш його. Я описала б це так.
Що?
Ні, я…
Я тебе кохаю, але це відмазка.
-Це вже щось. -По-моєму, ідеальна відповідь.
Дякую вам. Дякую.
А як вам таке?
Хто ваш ідеальний коханець чи коханка? Реальні чи уявні.
Чудове запитання. Що ж.
Мій – Коперник…
Розкажи їм. Прямо зараз.
Розкажи, що тебе трахали, як ти завжди мріяла,
але ніколи не знала, як описати.
Давай, розкажи їм. Взуй їх. Припини цю маячню.
Тепер ти, Шейло.
Спершу джентльмени.
Добре. Можу і я.
Моя ідеальна коханка –
моя дружина Шейла.
Та ну тебе.
-А що? Я люблю тебе. -Перестань.
-Ти вродлива. Еге ж? -Ти…
Твоя теоретично ідеальна коханка – це я, твоя дружина?
Паршива відповідь.
-Ну добре. -Приємна, але безпечна.
А що ви хочете почути?
А я цілком його розумію.
Ти ж он яка.
У його словах є сенс.
Дякую, Ґрето.
А ви не думали урізноманітнити своє сексуальне життя?
Додати перчинки?
З двома друзями, з якими вам дуже комфортно й зручно.
Я, мабуть, скажу за нас обох:
нам уже пора додому.
-Так. Чудовий був вечір. -Так.
-Треба буде повторити. З твоїм днем. -Так.
КОКТЕЙЛІ ЗА 1$ ПІД ЧАС ЩАСЛИВОЇ ГОДИНИ
Що замовите?
А зараз щаслива година?
Ні.
А коли вона знову буде?
Завтра, о 04:00.
А ви що, канадець?
Гей, обережніше зі словами.
Пробачте. Ні.
Просто я тут уперше.
Отже, щаслива година вже скінчилася? Шкода.
А віскі з содовою ще можна замовити?
Авжеж.
І скільки воно коштує не під час щасливої години?
Один долар 25 центів.
Ясно. Тоді мені одне віскі з содовою.
Добре, але яке?
Велике.
Ще раз дякую. І вибачте.
Як ти пояснила Кейтлін, що ми прийшли мокрі?
Вона не питала, то я нічого й не сказала.
Я подвоїла платню й дала чайові.
Ого, розкидаєшся грошима наліво й направо.
-Так. -Багатенька матуся!
І сумочку Ґреті купила.
Скільки ти за неї віддала?
Дай подумаю. Я купила її за свої…
-Ясно. -…плюс 50 центів.
Ясно.
-Заздриш? -Так, можливо.
Теж хочеш сумочку?
-Ні. -Ні?
А от від нового ременя не відмовився б.
Мої майже всі потерлися.
Ану, дай подивлюся.
Знаєш, що я думаю?
Думаю, це ти підштовхнула їх сьогодні до нас підкотити.
-Що? Скажеш таке. -Бо це точно не я.
-Так, це через тебе. -Перестань. Ага, так.
Містер «головний мачо» дитсадка.
-Ну аякже. -Я знаю, що там коїться.
Знаю!
Оце ти вперше за весь вечір щось їси?
Вибач, не зважай. Я…
Вибач.
Що таке?
Не знаю, чому я зараз про це говорю.
Про що?
Я цього не хочу, але рано чи пізно буду змушений.
Я раптом усвідомив те, що хотів би усвідомити набагато раніше.
Хоча, якщо подумати, таки усвідомлював.
Спокійно. Ти не знаєш, про що він.
І вибач мені, Шейло.
Вибач, що не помічав
те, що було в мене під носом.
Не допомагай йому. Будь спокійна. Ніяких емоцій.
Але в тебе проблеми.
Проблеми з харчуванням.
Оце й все? Ти з цим упораєшся.
І якщо я правильно зрозумів з прочитаного,
ідеться не про їжу, а про вміння контролювати себе.
Ти книжку прочитав. От молодець.
Я тебе ні в чому не звинувачую,
а, навпаки, пропоную допомогу та розуміння.
Ані слова.
Ти переїдаєш і блюєш?
Так це буває?
Це нічого.
-Я тебе не звинувачую. -А по-моєму, звинувачуєш.
Я не хочу сваритися. Просто хочу допомогти, якщо дозволиш.
Знайду групу підтримки.
-Я читав, що вони… -Групу підтримки?
Групу підтримки? Я в групі підтримки?
Так, у групі підтримки.
Я не договорив. Я читав про них.
-Якщо я помиляюся, так і скажи. -Ти помиляєшся.
Так, що аж слухати противно!
Чудово, хай я помиляюся! То вже буду помилятися до кінця.
Поки ти, як завжди, не втекла.
Шейло, я кохаю тебе.
Ти мені не байдужа. Я переживаю за тебе.
Заткни йому пельку!
Ще щось?
Що? Ні. Більше нічого, тільки це.
Якщо хочеш, можеш зачинити двері.
Може, поставимо біде?
Я раз бачила біде в дитинстві,
коли була з батьками в Монреалі.
Якщо хочеш, то поставимо.
Ти в порядку?
Що? Авжеж. А ти?
Так, я…
Знаю, у тебе були очікування.
Я щаслива. Чесно.
Бо ще рік тому я про таке й не заговорила б.
Це приємно. Я дорослішаю.
Виключно в хорошому сенсі.
З днем народження.
Мені той торт тепер насниться.
А мені насниться Стародавній Рим.
Коли я уявляю, що ти про щось мене благаєш, то точно не про таке.
Що ж удієш?
Ти подумала? Ти…
Я не можу. Це… Принаймні поки що.
-Але ти хоча б подумала? -Подумала! Я ж сказала.
Це не вихід. Це… Це ціна…
-Ціна… -Оцього!
Двадцять п’ять тисяч доларів. Це чималі гроші.
Так. У тебе ж є стільки?
Так, але це не головне.
Що? Вони в сейфі?
Чи на рахунках таємного фонду для підкупу можновладців?
-З твоїх слів я якийсь… -Хто?
Не прикидайся бойскаутом. Ми обоє знаємо, що це не так.
У Сан-Дієґо свої правила ведення бізнесу.
Свої принципи.
То тобі одному можна обходити правила, щоб щось будувати?
Я теж будую бізнес. І я не благаю тебе, а кажу.
Уставай. Ми їм заплатимо.
Не зупиняйся. За тебе цього ніхто не зробить.
Це твій час і шанс покласти цьому край.
Де касета?
-Тут не все, тут… -Чому… Там уся сума.
Як мені знати, що це єдиний екземпляр?
Доведеться вірити нам на слово.
Удачі вам.
-І тобі. -Ти що?
Забудь. Беру свої слова назад.
Агов.
Ти так близько,
хіба що здасися, і все буде дарма.
Маріє, я вдома.
Кохана?
Твій важкий труд. Твій біль.
Агов.
Це було не дарма. Не зупиняйся.
Іди до кінця. Згодна?
Де вона?
Отам.
Знаю, це тяжко, але ти зайшла так далеко.
SG «STAHL/GRUNNER»
Ще трошки.
Останній ривок.
Я вірю в тебе. І все.
Ти зможеш.
ОҐҐІ КАРТРАЙТУ
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова