עיניים קדימה. מבט רגוע. את ראויה להיות פה.
או לפחות, את צריכה לשכנע אותו שאת ראויה.
את לא מתכוונת להרוג אותי, נכון?
מה? לא. מה? לא!
למה שתחשוב... לא. לא, באתי הנה כדי...
לברוח מהבעל שמנסה לכלוא אותך בבית המשוגעים.
להיענות להצעה הנדיבה שלך בעניין החסויות האלה.
החסויות האלה?
הקדשת לכך מחשבה רבה, ללא ספק.
תשכנעי אותו. תאמיני בזה. רק כך גם הוא יאמין.
האמת היא שכן, והבנתי
איזו הזדמנות זו תהיה לעבוד איתך וללמוד ממך.
אז הנה אני.
שנעשה את זה רשמי?
בואי נשתזף. -סליחה?
אני מזמין. בואי.
היי, לא אהבתי את איך שזה נסגר בינינו באותה פעם. אני מתנצלת.
אוי, אין צורך להסביר.
זאת הייתה מחלוקת אינטלקטואלית,
ולמרבה המזל אנחנו חיים במדינה שעדיין מאפשרת דברים כאלה.
מה שהיה היה.
אמוזג לך כוס מים. -תודה.
יש לך את אישורי הניהול התקין ואת מסמכי רשות המס של פנ"ס?
כן, איפשהו. אני לא יודע איפה בדיוק.
אתה מוכן לחפש אותם בבקשה?
מה זה, אנחנו נפרדים?
לא. לא, אנחנו בהחלט לא "נפרדים".
כן, ברור שלא התכוונתי לזה ככה. אלוהים.
הוחלט שהכי טוב יהיה אם אתה ופנ"ס תסיימו את הקשר.
אני צריכה את מסמכי המס האלה.
אז זאת הפיכה?
בחייך, דני. זה לא שאכפת לך מכל זה.
לא אכפת לי? לא אכפת לי? אני...
אין דבר שמכאיב לי יותר ממישהו שאומר שאני...
אכפת לי מאוד! אין דבר שאכפת לי ממנו יותר!
מהאוקיינוס? -כן!
מהסביבה? -כן!
לא נראה לי.
ככל שאתה מעורב פחות בקבוצה הפעילות שלה מוצלחת יותר.
התרומות שלנו שולשו אחרי הסיקור המצוין שקיבלנו.
יש אנשים שפשוט לא בנויים להנהגה.
והבן שלך ליאו בנוי לזה?
אולי. בעוד כמה שנים לפחות.
כן, אולי, בעוד כמה שנים.
יש לו כריזמה של ערימת כביסה מחורבנת.
שמעת אותו מדבר על הילדה שהוא דלוק עליה, סטפני קיי?
בחייך, ידידתי.
הוא שוגה באשליות. ואת יודעת מה, גם את!
דני!
אולי תביא לי את טופסי המס כדי שאוכל להמשיך את היום?
בסדר.
אתה עדיין מעביר חלק מהשיעורים שלך, נכון?
אף על פי שהתרחבת, אתה עדיין מלמד חלק גדול מהשיעורים שלך?
יותר ממה שצריך. לדברי מריקה לפחות.
למה היא אומרת את זה?
בעיניה, השיעורים הם קומת הבסיס של הפירמידה.
טוב, זה נשמע הגיוני.
היא גאונה.
אולי גם היא לסבית. זה כנראה העניין.
טוב, מה שאני אוהבת באימון אירובי זה את האימון האירובי.
ואני...
בקושי יוצא לי לעשות זה כבר.
אם היא הייתה שומעת אותך אומרת את זה, היא הייתה קורעת אותך לגזרים!
"זה לא תחביב. תתבגר.
אם לא נגדל, נמות. תפסיק לכסוס ציפורניים."
אני כוסס ציפורניים, והיא שונאת את זה אצלי.
אז מה זה ראש הפירמידה?
כלומר, באמת. יש דבר כזה?
זאת שאלה פילוסופית או עסקית?
גם וגם.
כשאתה מקבל הצעה גדולה, שמנה ועסיסית לרכישת העסק.
גדולה כמו יצרנית "אוראו".
ואז אתה פשוט מוכר את כל הפירמידה
ועובר לאיי הבהאמה.
אבל עוד חזון למועד.
את באת לעבוד בשבילי או לנסות להיות אני?
הוא עלה עלייך. מוטב לשחק את המטומטמת.
אני מניחה שאני...
אני לא לגמרי בטוחה.
אני אתגעגע לכאן.
טוב.
את לא? -לא.
אני מוכנה לדבר חדש.
מקסיקו קיימת לא מעט זמן, באן.
התכוונתי חדש עבורנו.
להיעלם לזמן מה, להוריד פרופיל.
זה נשמע לי די מגניב כרגע.
אני צריך להיפרד ממנה.
מפינת הגלישה שלי.
כל הגלים אותו דבר. גם שם יש. תמשיך לארוז.
בסדר. לעזאזל! נעצור שם כשנהיה בדרך החוצה.
את אלופה, באן!
אני מצלם תשדיר פרסומת חדש היום.
הערב, למעשה. מריקה חושבת שזה יעזור ללכוד
את אנרגיית "הלילה הוא הזמן הנכון" של הדבר.
מה זה הדבר?
אני הדבר, תמיד.
אבל הרעיון הוא מועדון לילה בלאס וגאס בערב השנה החדשה.
"הספירה לאחור ללידה מחדש."
"ערב החיים החדשים."
בדיוק!
אבל מריקה מחפשת את התחושה של "פרנק סינטרה במועדון הפלייבוי,"
ואני רוצה להיות... משהו אחר.
טוב, אתה הדבר, לא? אז פשוט תעשה את זה בדרך שלך.
אנחנו עושים את זה כל פעם.
אנחנו רבים לפני משהו גדול. זאת המסורת שלנו.
וזה מלחיץ וזה מתיש את שנינו.
כן. אבל זה התהליך שלכם,
ואתם לא יכולים לשנות אותו גם אם אתם רוצים.
בדיוק.
היא צודקת, ואני מצטער.
אני כל כך מצטער. אני לא מכיר אותך. אני לא יודע עליך כלום.
אני מעמיד פנים שכן כי אני כזה זבלן שכל.
אתה לא יודע עליי כלום.
ו... אני רוצה לשנות את זה.
אני רוצה לשנות את זה כאן ועכשיו.
לא מאוחר מדי.
נמאס לי להיות זבלן שכל.
נמאס לי להעמיד פנים שאכפת לי, שאני מכיר אותך.
להעמיד פנים שאתה מכיר אותי.
זה הולך להשתנות כאן ועכשיו. כאן ועכשיו.
אנחנו נמצאים פה יותר מדי זמן?
אני מתחילה להרגיש קצת... -תירגעי.
נראה לך שהיו מוכרים את הדברים האלה אם הם לא היו בטוחים?
בלי שכבת שיזוף בסיסית השמש תשרוף אותך כליל.
אני רק צריך לצאת בצהריים. -למה?
כי יש לי פגישה עם מישהו שאכזב אותנו.
ואני פשוט לא יכול להחמיץ את זה.
מה זה אמור להיות?
בחרת לך יום מעניין להיות הצל הקטן שלי.
אני לא יודעת אם אני הצל הקטן שלך.
אני יודע.
את יודעת שאני רואה אותך, נכון?
אני רואה אותך מהיום שנכנסת לשיעור שלי.
יש בך... משהו.
אני עשוי לחבב אותך. ואני לא מחבב אף אחד.
גם אני עשויה לחבב אותך.
כשהייתי בן שלוש או ארבע...
אני לא יודע בן כמה. בן שלוש?
גלשתי אז רק בשכיבה, אז... -אפשר לזרז את זה קצת?
לא. הייתי בן שלוש.
בן הדוד שלי היה הראשון שאמר לי שאני יכול להשתין בים.
ממש שם.
הוא פשוט אמר לי, "תעשה בים, חבוב."
וחשבתי לעצמי, "מגניב."
נכנסתי בערך עד הקרסוליים.
הפשלתי את בגד הים והתחלתי להשתין.
זה היה מופלא.
נשמע ככה.
אבל אז... -מותק, יש סוף לסיפור הזה?
הזקנה המוזרה הזאת,
היא תפסה אותי באוזן וגררה אותי חזרה לבן דוד שלי,
וג'ו אומר לה, "הוא בן שלוש. תעופי מפה."
היא נעלבה נורא והסתלקה בכעס.
אנשים היו מסתלקים בכעס באותם הימים, את יודעת?
היום...
כן, הבחור הזה טובע.
אלוהים. זה היה נורא. אבל זה היה חייב לקרות.
מה הוא עשה שהיה כל כך נורא ושהגיע לו יחס כזה?
הוא ביצע עבודה ירודה במוצר שלנו, במוצר שלי.
ואם אתן לאנשים לעשות את זה ללא השלכות,
זה הסוף שלנו.
מה קרה לך בילדות?
מה לא, מן הסתם.
רוצה לראות כמה גדול הבית שלי?
זהירות. את צריכה הכנסה קבועה, לא חבר נפש חדש.
כן.
ברוכה הבאה.
איפה התינוקות שלי? איפה הם?
איפה אתם? איפה אתם? איפה אתם?
איפה אתם? הנה אתם! כן, מתוק שלי! כן! נשיקות.
כן. נשיקות, נשיקות. כלב טוב. נשיקות.
למה זה?
נפגשנו. שילה רובין.
אני יודעת. אבל למה זה, וינסנט?
אוי, די. בואי הנה.
אנחנו חושבים להכניס את שילה תחת המטרייה של מותג ויני גרין.
כן, הייתה לנו עכשיו פגישה נהדרת במשרדים,
וויני חשב שכדאי לחזור הנה ולהמשיך את השיחה.
אני בעיר לעוד כמה שעות... -וינסנט ואני נדבר.
שילה השתזפה היום לראשונה במשרד.
תחשבי על זה. בגילה, פעם ראשונה במיטת השיזוף.
טוב, בסן דייגו
אנחנו נוטים לסמוך על השמש.
העור שלך...
לא. לא.
וינסנט, יש לנו חברת מזון קפוא מסינסינטי
שמגיעה לצילומים הערב,
ואחר כך הם ירצו לקיים שיחה רצינית.
יש לך סינסינטי כזה, סן דייגו?
אין לי מושג מה את שואלת.
אולי את לא שייכת לכאן?
זה לא נשמע כמו שאלה.
מריקה, את משתעשעת יותר מדי.
היא רוצה לעזור לנו למכור את הגרבונים שלנו.
ובכן, ראיתי את הקלטת, והיא לא מתאימה.
נשים לא אוהבות אותך.
הטוקסידו שלך חזר מתיקון
והוא פשוט מושלם.
אפשר לדבר על התלבושת שלי להערב?
אני מעדיף משהו קצת יותר קליל מהטוקסידו.
את יודעת, שיותר מייצג אותי.
תעלה למעלה.
אני רוצה לשמוע איך היה עם דיאם.
רק עוד קצת, בחורצ'יק.
אתה בסדר? -כן.
בסדר. בסדר. כן. -כן. כן.
אין מצב בעולם!
נכון? זה הבחור הדפוק הזה.
אני לא יודע מה קרה.
הזרם התחיל לסחוף אותי.
מה הסיכוי?
הוא בטח ניסה להתאבד כדי להשתחרר ממנה.
אחי...
רגע, אני מכיר אותך.
נכון, אחי. אני יודע.
יופי, נהדר. פתרנו את התעלומה.
עכשיו, טיילר... -טיילר?
זה אני, אחי. -ובאני.
אתה הצלת עכשיו את חיי.
בדיוק כמו שאלטון אמר עכשיו בשיר.
כן, אני לא מחזיק ממנו, אבל סבבה.
א-הא. אנחנו הולכים.
רגע! רגע!
רגע.
זה אות.
לא. זה לא אות.
אנחנו היינו אמורים להיות כאן בדיוק בזמן הזה.
אל תגיד את זה.
הכול קרה מסיבה מסוימת.
היי! היי, היי, היי.
אין איזו מסורת עתיקה או משהו?
אתם צריכים לבוא אל ביתי ליין ומיני מתיקה?
נשמע סבבה לגמרי. -מה קורה פה?
אני מכין רוטב מולה לא רע.
איך הוא ידע שאני אוהב מולה?
את לא חייבת להתקשר אליו.
את במכון גמילה, אז זה לגמרי הגיוני שלא תהיי זמינה.
את מחלימה. את מתפתחת.
אלא אם כן הוא יתקשר אליהם ויגלה שהברזת ובכלל לא הגעת.
פשוט תתקשרי אליו. תרוויחי זמן כדי להשלים את העסקה הזאת עם ויני.
תשמרי על פשטות. אל תסבכי את עצמך עוד יותר.
הגעתם למשפחת רובין.
תשאירו הודעה אחרי הצפצוף, ואנחנו נחזור אליכם.
שלום ואהבה.
היי, דני! היי, מאיה!
זאת אני. זאת שילה. אמא.
רק רציתי להתקשר, לבדוק מה איתכם
ולהגיד לכם שאני בסדר. טוב לי כאן מאוד, מאוד.
אני כבר מרגישה הרבה יותר בריאה
ולומדת המון על עצמי ועל הדרך שמחכה לי.
אז תודה שעודדת אותי לבוא הנה.
אני באמת מעריכה את זה. ואני אוהבת אתכם.
ואני צריכה לתת למישהו אחר להשתמש בטלפון,
אבל נתראה בקרוב. טוב. להתראות.
אני רואה שמצאת את הטלפון. יופי.
אני מקווה שזה בסדר. התקשרתי לבדוק מה שלום המשפחה שלי.
אני מבין, כאבא לשניים.
בואי, אני רוצה להראות לך את הזולה שלי.
- וינסנט גרין -
אתה מסוגל לזוז בתוך הדבר הזה?
ובכן, זה קצת פחות צמוד מקודם,
אבל אני עדיין מרגיש כמו בתוך כתונת משוגעים.
טוב, תחושת נוחות היא תנאי לתחושת ביטחון.
אני גונב את זה.
לך תגיד לה. -זו עדיין שעת המנוחה.
והיא נוהגת לנוח במקום אחר?
היא ישנה למעלה, בחדר השינה הראשי.
חום הגוף שלי גבוה.
זה הדבר היחיד שאנחנו לא מסונכרנים לגביו.
אבל כאן קריר ונעים בגלל הבטון.
חוץ מזה, רכבת הצעצוע שלי כאן.
היא הייתה אצלי כל החיים, והקול שלה, הוא פשוט מרגיע אותי.
וזאת הייתה החלטה שלך? לגור במוסך?
כמובן. זה הבית שלי.
אני אוהב את זה ככה. זה עובד. עבור שנינו.
אתה באמת אוהב את זה? או שפשוט התרגלת לזה?
כולנו מסתגלים לנסיבות שלנו, לא?
כמו שאת ובעלך. הייתה לכם שיחה טובה קודם?
תיזהרי.
באת כדי ללמוד את הסודות שלו, לא להפך.
רק השארתי הודעה. הוא דואג.
אז טוב שהתקשרת.
רוצה שאראה לך את התלבושת שאני מעדיף לצילומים?
מצטער, נראה לי שהפרזתי בכישורי המולה שלי.
אני חושב שהתכוונתי לגואקמולה. אני לא יודע להכין מולה.
הכול טוב, אחי.
אז מה, המלכה שילה נסעה לסוף שבוע באיזה ספא?
היא משלמת להם, או שהם משלמים לה?
לא. אנחנו משלמים.
היא פשוט הייתה זקוקה למנוחה קלה.
את בטוחה שאת לא רוצה כוס?
אמרתי לך שאני מסתדרת עם הבקבוק.
מותק, אני מבקש.
אז מה, מקסיקו?
איך גיבשתם את הרעיון הזה?
טיילר תמיד רצה ללמוד להכין טורטיות תוצרת בית.
זה נכון.
אז מה, זה רעיון לעסק קטן כזה?
לא יודע,
פשוט נראה שיש להם שם איזה יתרון התחלתי עליך
בכל מה שקשור לפלח שוק ומומחיות.
יכול להיות שזה הרגע להודות
שלא חשבנו על התוכנית המקסיקנית לגמרי עד הסוף.
אז למה אתם נוסעים באמת?
למה אשתך מחוץ לעיר באמת?
בסדר.
הבנתי.
מי אני שאגיד לכם איך לחיות את חייכם?
אף אחד. -אין מישהו שהוא אף אחד.
כל אחד הוא מישהו.
כן. זאת האמת לאמיתה.
רגע, זאת באמת האמת?
לא, עכשיו שאני חושב על זה, לא נראה לי שזאת האמת בכלל
כי יש הרבה כלומניקים שם בחוץ שפשוט חיים בקרבנו,
והרבה מהכלומניקים האלה חושבים שהם מישהו.
ככה נראית התמוטטות עצבים?
אני יכול לשתף אתכם במשהו שלא שיתפתי מעולם?
ייתכן שמריקה נראית לך שתלטנית, אני יודע.
הרבה אנשים לא מבינים את זה, ואני לא מאשים אותם.
אני מבינה את זה לגמרי.
יש לי ניסיון עם מישהו כמו מריקה.
מישהו שממש שולט בי.
מי, בעלך? -לא.
זאת מישהי אחרת. מישהי שפשוט התרגלתי אליה מאוד.
שתמיד חשבתי שאני זקוקה לה, אבל אני מתחילה לחשוב...
מה את עושה? זה לא עוזר ולא נחוץ.
שהיא מגבילה אותי.
במה השיתוף הזה עוזר לך? תסתמי את הפה.
היא פשוט צריכה שאני אזדקק לה. היא טפילה.
היא אומרת לי שהיא עוזרת לי, אבל למעשה היא מרוקנת אותי.
רגע, זאת אמא שלך? המנהלת שלך? מי זאת?
מה את רוצה לומר? שהיא קול בתוך הראש שלך?
הוא יחשוב שאת משוגעת, והוא מבוגר עם רכבת צעצוע.
היא חברה ותיקה, מישהי שמלווה אותי כבר הרבה זמן.
את מתה על זה? כי אני כן. אני מת על זה.
זה מדהים. -כן. נכון?
רוצה כדור מרץ? -כן.
אני קונה אותם מעובד בשירות החנייה במסעדת "גני ביסטרו",
ומריקה לא יודעת על זה.
צריך לשמור לעצמנו כמה סודות קטנים, נכון?
תמיד נחמד להיות בסטודיו,
אבל כאן מתחולל הקסם היצירתי האמיתי.
אבל קודם יש משחק קטן שהייתי רוצה לשחק.
יש לך הזדמנות להשוות את התוצאה ברגע זה, בסיבוב המהיר.
במהירות הבזק.
אל תחשבי. פשוט תעני.
בלי לדלג. בלי לשקר. אל תרמי אותי, אחרת תפסידי.
מוכנה? -כן.
קדימה. למי שיקרת בטלפון?
אמרתי לך, לא שיקרתי... -למי בדיוק?
לבעלי. -ו...?
לבת שלי.
איפה בעלך והבת שלך חושבים שאת נמצאת?
בספא. -לכי לעזאזל, שילה.
במכון לבריאות הנפש. -למה?
בגלל בולימיה.
זאת הפרעת ההקאות?
נא לענות במילים. -כן.
זה עובד? -כן, עד שלא.
מריקה שלך, מי זאת?
זאת אני. -לא לרמות.
זאת אני, אבל זאת לא אני. זה רק קול בתוך הראש שלי.
נשמע פסיכי. -כן, נכון.
והיא שולטת בך?
זאת ההרגשה, כן.
ואת שונאת אותה?
בכל לבי, אבל אני גם היא.
מי פגע בך בילדותך?
חבר של אבא שלי.
גם בי!
דינג, דינג, דינג, דינג!
היא עשתה זאת!
ג'וני, ספר לה במה היא זכתה!
היא זכתה בהזדמנות לרקוד עם ויני.
הא, פאקינג הא!
גרין!
הא! כן!
תורך. -לא. זה לא עובד ככה.
לך תזדיין, ויני.
מה הסידור בינך ובין מריקה?
אנחנו חולקים את ביתנו ואת חיינו. נקודה.
היא יודעת שאתה "עליז"?
כולם יודעים כמה אני מאושר.
אתה יודע למה אני מתכוונת.
יש בינינו הבנה ותמיכה הדדית.
ניהלתי רומן בן שישה חודשים עם גבר מורמוני שאני שונאת.
אף על פי שזה נגמר, זה חסר לי.
חסרה לי ההתעללות העצמית הזאת.
לפחות שמת לזה סוף, נכון? -לא, הוא שם.
אני לא מפסיקה שום דבר בעצמי. לשם כך נועד הקול.
לשם כך נועד הקול?
זה מה שהוא רוצה שתחשבי.
אבל את יכולה לעשות כל מה שתחליטי.
אתה באמת מאמין בזה?
אני גורם לאנשים להאמין בזה.
וזה אפילו יותר טוב מלהאמין בזה בעצמי.
אז בלי שמישהו יבקש או אפילו ירמוז שכדאי,
מגיל 16 אני כותב את סיפור חיי.
במילותיי שלי.
ואני ממשיך לכתוב אותו,
גם אחרי שחיי הפכו לפחות ופחות ראויים לציון.
אתה תקריא לנו קצת?
ועוד איך הוא יקריא. תבחר עמוד.
כן. אני אקריא. כן.
טוב.
כן.
אף אחד עוד לא שמע את זה.
"ואז הייתי שם, לבד,
איתי רק פנס, מחשבותיי
ובקבוק 'המינגוויי' כדי לשטוף ולמחות את הכול."
האמת היא שזה יותר עצוב ממה שחשבתי.
תמשיך.
"מהר מאוד גיליתי שספר טוב הוא שמיכה חמה"...
אלוהים אדירים.
"אבל המציאות היא מקום צונן, והפוליטיקה היא כלבה קרת לב"...
זה מיותר.
"כזו שקורעת מעלינו את אשליית הביטחון ומאלצת אותנו להתמודד עם...
דרקון החיים."
לא נראה לי שאני מסוגל להמשיך.
אתה מסוגל ואתה תמשיך.
זאת היא.
אל תדאג. תישאר ממוקד. אתה תצליח.
טוב. גמרנו להשתעשע. עכשיו תלבש את הבגדים הנכונים.
אלה הבגדים הנכונים.
את תשתקי. -זה לא יפה.
שלא תעזי לדבר אליי ככה. אני לא פוחדת ממך.
את לא מספיק חכמה בשביל זה.
היא לא אמא שלך. -והיא ממש לא חברה שלך.
אתה לא יודע כלום עליה.
היא עוד חקיינית. עוד טפילה.
היא הקשיבה לי!
כל היום. לרעיונות שלי.
מתי הייתה הפעם האחרונה שהקשבת לי
ולא אילצת אותי בכוח להקשיב לך?
טוב,
אני מניחה שזהו זה.
תיהנה מהצילומים שלך.
אוי, טוב.
"שנתי ה-24 על הכדור הכחול הזה תהיה הנועזת ביותר.
אך באותו ערב לגמתי עוד לגימה אחת מיין ה'ארנסטו', ויצאתי לדרכי.
לגלות, לצמוח,
לפתוח במאבקים שהצריכו מאבק, ולנצח."
זה היה מבאס.
ביאסת.
כן, ביאסתי. ואני מבאס.
ולמרות כל תחזיותיי החובבניות,
אני לא פתחתי וגם לא ניצחתי בשום מאבק.
מה הפלא שהיא בגדה בי?
אז אתה, כאילו, סבבה עם זה שהיא...?
לא הייתי אומר "סבבה", אבל אני מבין את זה.
כולנו מבינים. -אדיר מצדך, גבר,
בהתחשב בכך שהגבר שהיא בגדה איתו הוא כמו האויב המושבע שלך.
רגע, מה אמרת?
כולם לעמדות. לעמדות של תחילת התוכנית.
תלכי לקרוא לה, שילה, בבקשה. תגידי לה שאני מצטער.
ויני. ויני, הכול בסדר.
עשית את זה כל כך הרבה פעמים.
פשוט תעלה לבמה ותהיה מי שאתה. תהיה מי שאתה.
תסתמי את הפה! לכי לחפש אותה, בבקשה!
אני זקוק לה.
בבקשה. בבקשה, שילה.
חתיכת מטומטמת.
אמרתי לך לא להתערב, אבל את לא הקשבת.
את אף פעם לא מקשיבה.
חשבת שתוכלי לעזור לו
ואז כל הבעיות שלך ייעלמו?
חשבת שאני איעלם?
אבל אני לא הולכת לשום מקום.
את לא יכולה לפטר אותי. את לא יכולה להשתיק אותי. את זקוקה לי.
תשתקי! תסתמי את הפה. בבקשה.
את תירקבי בלעדיי. -אמרתי די!
את תהפכי לזקנה שמנה ועצלנית
בלי שום דבר להתגאות בו. בלי שום דבר לחיות למענו.
בלי שום סיבה להמשיך לחיות בעולם הזה. -לכי מפה! צאי החוצה! צאי החוצה!
את בסדר, גברת? -לא! לא!
אני לא בסדר! אני לא בסדר.
אני פשוט... זה... זה לא עובד יותר.
אני צריכה עזרה.
- פאסו נואבו -
אפשר לעזור?
כן, אני דני רובין, באתי לבקר את אשתי, שילה.
רובין? -כן. שילה רובין.
אני מצטערת, אדוני. אין לנו אף מטופלת בשם זה.
תרגום: מרב שמבן