Žiūrėk į priekį. Veidas ramus. Nusipelnei būti čia.
Ar, mažų mažiausiai, turi įtikinti jį, kad nusipelnei.
Nesiruoši manęs nužudyti, ar ne?
Ką? Ne.
Kodėl jūs… Ne, aš čia tam…
Nes pabėgai nuo vyro, bandžiusio uždaryt tave beprotnamy.
…kad priimčiau jūsų dosnų pasiūlymą dėl reklamos.
„Pasiūlymą dėl reklamos“?
Matosi, kad gerai viską apgalvojai.
Kalbėk įtikinamai. Patikėk tuo. Tik tada patikės ir jis.
Tiesą sakant, apgalvojau ir supratau…
Tai būtų puiki proga dirbti su jumis ir mokytis iš jūsų.
Taigi, aš čia.
Įteisinkime mūsų santykius?
- Pasideginkime. - Nesupratau?
Aš moku. Eime.
Man nesmagu dėl to, kaip anąkart išsiskyrėm. Gailiuosi.
Nesakyk daugiau nė žodžio.
Tai buvo intelektualinis nesutarimas,
laimei, gyvename šalyje, kur taip vis dar gali nutikti.
Kas buvo, tas pražuvo.
- Įpilsiu tau taurę. - Puiku.
Turi tas 990-os serijos formas ir EIN mokesčių dokumentus dėl A.J.I.?
Taip, kažkur. Nežinau, kur tiksliai.
Gal galėtum juos atnešti?
Ar čia kaip ir skyrybos?
Ne, čia tikrai ne skyrybos.
Taip, akivaizdu, nenorėjau taip pasakyti. Jėzau.
Buvo nuspręsta, kad bus geriausia, jei tu ir A.J.I. pasuksit skirtingais keliais.
Man reikia tų mokesčių dokumentų.
Įvyko perversmas?
Liaukis, Deni. Juk tau tai vis tiek nerūpi.
Man nerūpi? Man…
Nieko nėra skaudžiau už tai, kai kažkas sako, kad man…
Man dar ir kaip rūpi! Žiauriai rūpi, po galais!
- Vandenynas? - Taip!
- Aplinka? - Taip!
Nemanau.
Kuo mažiau būsi susijęs su grupe, tuo jai bus geriau.
Po teigiamo pasirodymo žiniasklaidoje, mūsų gaunamos aukos išaugo trigubai.
Kai kurie žmonės tiesiog nesutverti vadovauti.
O tavo sūnus Leo - sutvertas?
Gal. Bent jau po kelerių metų.
Taip, gal po kelerių metų.
Jis turi tiek pat charizmos, kiek sumautų skalbinių krūva.
Girdėjai, kaip jis kalba apie savo mokyklinę meilę, Stefani K.?
Nagi, širdele.
Jis apgaudinėja save. Tu taip pat!
Deni!
Gal tu nueik, atnešk mokesčių formas, kad galėčiau užsiimti savo reikalais?
Gerai.
Vis dar vedi kai kuriuos savo užsiėmimus, ar ne?
Nors ir išplėtei verslą, vis dar vedi daugelį savo užsiėmimų?
Daugiau nei turėčiau. Bent jau Marika taip sako.
Kodėl ji taip sako?
Jai atrodo, kad užsiėmimai - tai piramidės pagrindas.
Turbūt logiška.
Ji - genijus.
Gal ir ji lesbietė. Turbūt taip ir yra.
Taip. Aš aerobikoje myliu aerobiką.
Ir aš…
Supranti, tuo beveik nebeužsiimu.
Jei ji išgirstų tave taip kalbant, sudraskytų į skutelius!
„Tai ne hobis. Suauk.
Jei nenustojame augti, mirštame. Nekramtyk nagų.“
Kramtau nagus, o ji nekenčia to mano įpročio.
O kas piramidės viršuje?
Rimtai. Ar viršus yra?
Tai filosofinis ar verslo klausimas?
Ir toks, ir toks.
Kai gauni didžiulį, viliojantį, dosnų pasiūlymą išpirkti valdymo teises.
Kalbu apie tokio dydžio, kaip „Nabisco“.
O tada tiesiog parduodi visą sumautą piramidę
ir išsikraustai į Bahamas.
Bet to dar reikia sulaukti.
Ar esi čia, kad dirbtum man, ar kad pamėgintum tapti manimi?
Jis tave perkando. Verčiau apsimesk kvailele.
Turbūt aš…
Aš nesu tikra.
Man trūks šitos vietos.
Gerai.
- Tau ne? - Ne.
Esu pasirengusi naujovėms.
Apie Meksiką kalbam seniai, Bane.
Turiu galvoje, naujos vietos mums.
Tiesiog kurį laiką pradingti, nesirodyti.
Šią akimirka tai man skamba žiauriai kietai.
Turiu atsisveikinti su ta vieta.
Kur plaukiojau banglente.
Bangos yra bangos. Ten jų irgi yra. Kraukis daiktus.
Gerai. Šūdas! Užsuksim ten važiuodami iš miesto.
Tu kiečiausia, Bane!
Šiandien įrašysiu naują informacinę reklamą.
Šįvakar. Marikos nuomone, taip mes parodysime,
kad esmė - „vakaras - tinkamiausias metas“.
Kokia ta esmė?
Esmė esu aš, visada.
Bet idėja - Las Vegaso naktinis klubas Naujųjų Metų išvakarėse.
„Skaičiuokime sekundes iki naujosios tavęs.“
„Naujosios tavęs išvakarės.“
Būtent!
Bet Marika nori, kad būtų panašu į „Žydraakį gražuolį Pleibojų klube“,
o aš noriu… kažko kito.
Tu esi esmė, ar ne? Daryk, kaip nori tu.
Kaskart taip darom.
Visada susipykstam prieš svarbų įvykį. Tokia mūsų tradicija.
Bet ji kelia įtampą ir išvargina mus abu.
Taip. Bet jūs taip pripratę,
negalėtumėt to pakeisti, net jei norėtumėt.
Būtent.
Ji teisi, ir aš atsiprašau.
Aš labai atsiprašau. Aš tavęs nepažįstu. Nieko apie tave nežinau.
Apsimetu, kad žinau, nes pastoviai skiedžiu, blemba.
Tu nieko apie mane nežinai.
Ir… Noriu, kad tai pasikeistų.
Noriu, kad tai pasikeistų dabar pat.
Dar ne vėlu.
Man atsibodo nuolat skiesti.
Atsibodo apsimetinėti, kad man rūpi, kad pažįstu tave.
Apsimetinėti, kad tu pažįsti mane.
Viskas pasikeis dabar. Dabar pat.
Ar gulim per ilgai?
- Pradedu nerimauti, kad gal mes… - Atsipalaiduok.
Manai, pardavinėtų šiuos daiktus, jei jie nebūtų saugūs?
Jei reguliariai nesideginsi, saulė tave iščirškins.
- Turiu išeit iki vidurdienio. - Kodėl?
Nes turiu susitikti su kai kuo, kas mus nuvylė.
Tiesiog negaliu jo praleisti.
Kas čia per šūdas?
Pasirinkai įdomią dieną tapti mano šešėliuku.
Nežinau, ar aš tavo šešėliukas.
Aš žinau.
Juk žinai, kad matau tave, ar ne?
Pastebėjau dar tada, kai įvirtai į mano užsiėmimą.
Tu tikrai… kažką turi.
Gali būti, kad man patinki. O man niekas nepatinka.
Tu irgi gal man patinki.
Kai buvau maždaug trejų ar ketverių…
Nežinau, kiek man buvo metų. Treji?
- Tada plaukiau tik atsigulęs ant lentos… - Galim greičiau?
Ne. Man buvo treji.
Mano pusbrolis pirmasis man pasakė, kad galiu sisioti vandenyne.
Štai ten.
Jis tiesiog pasakė: „Daryk vandenyne, biče.“
O aš atsakiau „Gerai“.
Buvau įbridęs iki kulkšnių.
Nusimoviau trumpikes ir pradėjau myžti.
Buvo nerealu.
Panašu, kad taip.
- Bet tada… - Mažuti, dar ne viskas?
Tokia irzli senutė
sugriebė mane už ausies ir partempė pas pusbrolį,
o Džo pasakė: „Jam treji. Dabar atsiknisk.“
Ji žiauriai įsižeidė ir nutrepseno sau.
Tais laikais žmonės trepsendavo, žinai?
Dabar…
Taip, tas bičas skęsta.
Dieve. Žiauriai nepatiko. Bet taip turėjo nutikti.
Ką jis tokio blogo padarė, kad šito nusipelnė?
Jis dirbo antraeilį darbą su mūsų produktu… mano produktu.
Ir jei leisčiau žmonėms toliau taip elgtis be pasekmių,
mums būtų galas.
Kas tau nutiko vaikystėje?
Akivaizdu, kad viskas.
Nori pamatyti, koks didelis mano namas?
Atsargiai. Tau reikia šlamančiųjų, ne naujo geriausio draugo.
Noriu.
Štai ir atėjome.
Kur mano mažučiai? Kur jie?
Kur jūs?
Kur jūs? Štai jūs! Taip, mažuti! O, taip! Bučkis.
Taip. Bučkis. Geras šuniukas. Bučkis.
Kodėl ji čia?
Mes jau matėmės. Šeila Rubin.
Žinau. Bet kodėl, Vincentai?
Ša. Ateik.
Kalbėjomės apie Šeilos įtraukimą į Vinio Gryno verslą.
Taip, ką tik sudalyvavom puikiame susirinkime biure,
Vinis pamanė, kad turėtume atvažiuoti čia ir pratęsti pokalbį.
- Būsiu mieste tik dar kelias valandas… - Mudu su Vincentu pasikalbėsime.
Šiandien biure Šeila pirmą kartą deginosi.
Tik pagalvok apie tai. Jos amžiuje - pirmą kartą soliariume.
San Diege
mes tiesiog pasikliauname saule.
Tavo oda…
Ne.
Vincentai, šįvakar atvyks filmuoti šaldyto maisto įmonė
iš Sinsinačio,
o po to mūsų laukia rimtas pokalbis.
Tu turi Sinsinatį, San Diegai?
Nesuprantu, ko manęs klausiate.
Gal tau čia ne vieta?
Nepanašu į klausimą.
Marika, tu per daug žaisminga.
Ji nori padėti parduoti mūsų trikotažo gaminius.
Mačiau vaizdajuostę, ji nepadės.
Moterims tu nepatinki.
Tavo smokingas grįžo iš siuvyklos,
ir jis tobulas.
Galim pakalbėti apie mano šio vakaro aprangą?
Norėčiau ko nors šiek tiek paprastesnio už smokingą.
Ko nors, kas man labiau pritinka.
Užlipk į viršų.
Noriu išgirsti, kaip sekėsi su Dimu.
Dar truputį, biče.
- Tau viskas gerai? - Taip.
- Gerai. Taip. - Taip.
Na jau ne, blemba!
Ar ne? Čia tas sumautas tipas.
Nežinau, kas nutiko.
Mane pradėjo nešti srovė.
Kas galėjo pamanyti?
Turbūt jis mėgino nusižudyti, kad paspruktų nuo jos.
Biče…
Pala, aš jus pažįstu.
Pažįsti, biče. Žinau.
Gerai, puiku. Du pridėjom prie dviejų.
- Dabar, Taileri… - Taileris?
- Tai aš, biče. - Ir Banė.
Jūs ką tik išgelbėjot mano sumautą gyvybę.
Visai kaip Eltonas ir sakė.
Taip, nesu didelis jo gerbėjas, bet viskas gerai.
Mes išeinam.
Palauk!
Palauk.
Tai ženklas.
Ne. Ne ženklas.
Mes turėjome būti čia būtent šią akimirką.
Nesakyk taip.
Viskas nutiko dėl priežasties.
Ei!
Ar nėra kažkokių viduramžiškų papročių ar panašiai?
Dabar turėtumėt ateiti į mano namus, pasivaišint vynu ir saldėsiais?
- Skamba visai neblogai. - Kas čia vyksta?
Moku pagaminti neblogą „mole“ padažą.
Iš kur jis žinojo, kad dievinu „mole“?
Neprivalai jam skambinti.
Tu - reabilitacijos klinikoje, visiškai normalu nebendrauti.
Tu gyji. Augi.
Nebent jis jiems paskambins ir sužinos, kad pabėgai ir ten nepasirodei.
Tiesiog paskambink jam. Išlošk laiko užbaigti šitą reikalą su Viniu.
Nedaugžodžiauk. Neprisivirk dar daugiau košės.
Paskambinote Rubinams.
Po signalo palikite žinutę ir mes jums perskambinsime.
Taikos ir meilės.
Labas, Deni! Labas, Maja.
Čia aš. Šeila. Mama.
Aš tik norėjau paskambinti
ir pasakyti, kad man viskas gerai. Čia labai gera.
Aš jau jaučiuosi daug sveikesnė,
labai daug sužinojau apie save ir manęs laukiantį kelią.
Taigi, ačiū, kad paskatinote mane čia atvažiuoti.
Esu labai dėkinga. Ir myliu jus abu.
Turiu užleisti kitą žmogų prie telefono,
bet netrukus susitiksime. Gerai. Viso.
Matau, kad radai telefoną. Gerai.
Tikiuosi, nieko tokio. Aš tik paskambinau šeimai.
Kaip dviejų vaikų tėvas, suprantu.
Eikš. Noriu parodyti tau savo urvą.
VINCENTAS GRYNAS
Ar bent gali su juo pajudėti?
Jis nebe toks ankštas, kaip anksčiau,
bet vis dar jaučiuosi kaip su tramdomaisiais marškiniais.
Kad jaustumeisi užtikrintai, turi jaustis patogiai.
Pavogsiu šituos žodžius.
- Eik, pasakyk jai. - Dar nesibaigė poilsio laikas.
Ji ilsisi kažkur kitur?
Ji miega viršuje, didžiajame miegamajame.
Man būna karšta, kalbant apie kūno temperatūrą.
Tai vienintelis mūsų skirtumas.
Bet čia gera ir vėsu, nes viskas iš betono.
Be to, čia mano traukinukas.
Turėjau jį visą gyvenimą, tas garsas tiesiog mane ramina.
Čia tu taip nusprendei? Gyventi garaže?
Žinoma. Čia mano namai.
Man taip patinka. Taip tinka mums abiem.
Tikrai patinka? Ar tiesiog pripratai?
Visi prisitaikome prie aplinkybių, ar ne?
Kaip ir tu su vyru. Pasikalbėjote iš širdies?
Atsargiai.
Tu čia tam, kad sužinotum jo paslaptis, o ne išduotum savąsias.
Aš tik palikau žinutę. Jis nerimauja.
Tada gerai, kad jam paskambinai.
Nori, parodysiu aprangą, su kuria norėčiau filmuotis?
Atsiprašau, per daug prisigyriau dėl padažo.
Regis, turėjau galvoje gvakamolę. Nemoku gaminti „mole“.
Viskas gerai, biče.
Taigi, karalienė Šeila išvyko į kokį nors spa savaitgaliui?
Ji moka jiems, ar jie - jai?
Ne. Mokam mes.
Bet jai tiesiog reikėjo pertraukėlės.
Tau tikrai nereikia taurės?
Sakiau, kad man patinka gert iš butelio, blemba.
Mažute, prašyčiau?
Taigi, Meksika?
Kaip jums šovė tokia mintis?
Taileris visada norėjo išmokti kepti tortilijas.
Tiesa.
Tai tarsi nedidukas verslas?
Nežinau. Žinot,
tiesiog atrodo, kad vietiniai greičiausiai jus lenkia,
kalbant apie rinkos dalį ir kompetenciją.
Gal dabar geras laikas pripažinti,
kad Meksikos planą apgalvojom ne pernelyg išsamiai.
Kodėl iš tikrųjų iškeliaujat?
Kodėl iš tikrųjų išvyko tavo žmona?
Gerai.
Supratau.
Kas aš toks, kad aiškinčiau jums, bičiuliai, kaip gyventi?
- Niekas. - Niekas nėra niekas.
Visi yra kažkas.
Taip. Štai čia tiesą pasakei.
Pala, ar tai tiesa?
Ne, geriau pagalvojus, visai nemanau, kad tai tiesa,
nes tarp mūsų vaikštinėja daugybė tokių, kurie yra niekas,
ir daugybė jų laiko save kažkuo.
Ar taip atrodo nervų pakrikimas?
Ar galiu jums, bičiuliai, pasakyti tai, ko niekam dar nesu sakęs?
Marika tau gali pasirodyti valdinga, suprantu.
Daug žmonių to nesupranta, ir aš jų nekaltinu.
Aš viską puikiai suprantu.
Gyvenime teko susidurti su žmogumi, panašiu į Mariką.
Tas žmogus tikrai tampo mane už virvučių.
- Kas, tavo vyras? - Ne.
Kai kas kitas. Žmogus, prie kurio labai pripratau.
Maniau, kad man jo reikia, bet pradedu galvoti…
Ką tu darai? Tau tai nepadės ir nėra būtina.
…kad ji mane stabdo.
Kaip tokių dalykų pasakojimas tau padės? Užčiaupk srėbtuvę.
Jai tik reikia, kad man jos reikėtų. Ji - parazitė.
Ji sako, kad man padeda, bet iš tikrųjų siurbia mano energiją.
Tavo motina? Tavo vadybininkė? Kas tas žmogus?
Ką pasakysi? Ji - balsas tavo galvoje?
Jis palaikys tave pamišėle, nors yra suaugęs vyras su traukinuku.
Ji - sena draugė, seniai ją pažįstu.
Tau patinka? Nes man patinka. Labai.
- Neįtikėtina. - Argi ne tiesa?
- Nori stimuliuojančios tabletės? - Taip.
Perku jas iš patarnautojo „Bistro Gardens“,
o Marika apie tai nežino.
Reikia turėti mažyčių paslapčių, tiesa?
Būti studijoje visada gera,
bet tikroji kūrybinė magija gimsta čia.
Bet prieš tai mėgstu sužaisti vieną žaidimą.
Dabar turite progą išlyginti rezultatą žaibo turnyre.
Greiti šūviai.
Negalvok. Tik atsakinėk.
Nepraleidinėk. Nemeluok. Nemaustyk manęs arba iškrisi.
- Pasiruošusi? - Taip.
Pradedam. Kam melavai telefonu?
- Sakiau. Nemelavau… - Kam konkrečiai?
- Savo vyrui. - Ir?
Savo vaikui.
Kur tavo vyras ir vaikas mano, kad esi?
- Spa. - Užsikrušk, Šeila.
- Psichinės sveikatos centre. - Dėl ko?
Dėl bulimijos.
Čia ta liga, kai vemia?
- Prašau atsakinėti tik žodžiais. - Taip.
- Veikia? - Taip, kol nustoja veikti.
Kas tavo žmogus, panašus į Mariką?
- Aš. - Nemeluok.
Tai aš, bet ne aš. Tiesiog balsas mano galvoje.
- Skamba beprotiškai. - Taip ir yra.
Ji tave valdo?
Taip atrodo, taip.
Ir tu jos nekenti?
Žiauriai, bet kartu ir esu ji.
Kas tave sutraumavo vaikystėje?
Tėvo draugas.
Ir mane!
Din din!
Jai pavyko!
Džoni, pasakyk jai, ką ji laimėjo!
Ji gauna progą pašokti su Viniu.
Cha, po galais, cha!
Grynu!
Taip!
- Tavo eilė. - Ne. Taisyklės ne tokios.
Užsikrušk, Vini.
Kokie jūsų su Marika santykiai?
Dalinamės namais ir gyvenimu. Taškas.
Ji žino, kad tu - linksmutis?
Visi žino, koks aš palaimintai laimingas.
Supranti, ką turiu galvoje.
Mes vienas kitą suprantam ir remiam.
Pusmečiui buvau užmezgusi romaną su mormonu, kurį niekinu.
Nors viskas baigėsi, aš to ilgiuosi.
Ilgiuosi skriausti save.
- Tu bent jau viską užbaigei, ar ne? - Ne. Užbaigė jis.
Aš nieko pati neužbaigiu. Tam ir reikalingas balsas.
Štai kam reikalingas balsas?
Jis nori, kad taip manytum.
Bet tu gali padaryti viską, ko panorėsi.
Tikrai tuo tiki?
Priverčiu žmones tuo patikėti.
O tai net geriau nei tikėti savimi.
Nors niekas nei prašė, nei siūlė,
bet nuo 16-os metų rašau savo gyvenimo istoriją.
Savais žodžiais.
Ir toliau ją rašau,
nors mano gyvenimas tampa vis mažiau reikšmingas.
Ar paskaitysi mums ištrauką?
Aišku, kad paskaitys. Išsirink puslapį.
Taip, paskaitysiu. Taip.
Gerai.
Taip.
Niekas to nėra girdėjęs.
„Ir štai, likau vienas,
tik su žibintuvėliu, mintimis
ir buteliu „Hemingway“ romo, kad visa tai nuplaučiau.“
Tiesą sakant, skaityti skausmingiau, nei maniau.
Tęsk.
„Anksti supratau, kad gera knyga - it šilta antklodė…“
Jėzau Marija.
„Bet tikrovė - žvarbi vieta, o politika - šalta kalė“…
Tai nebūtina.
„Sudraskanti mūsų saugumo iliuzijas ir priverčianti stoti akis į akį su…
gyvenimo drakonu.“
Nemanau, kad galiu tęsti.
Gali ir pratęsi.
Tai ji.
Nesijaudink. Tiesiog išlik susikaupęs. Tau pavyks.
Gerai. Pasilinksminai. O dabar apsirenk reikiamus drabužius.
Čia ir yra reikiami drabužiai.
- Užsičiaupk tu. - Nelabai gražu.
Nekalbėk taip su manim, blemba. Aš tavęs nebijau.
Turi per mažai proto, kad bijotum.
- Ji - ne tavo sumauta motina. - Ir ji tikrai nėra tavo draugė.
Nieko apie ją nežinai.
Ji dar viena mėgdžiotoja. Dar viena parazitė.
Ji manęs klausėsi!
Visą dieną. Mano minčių.
Kada paskutinį kartą tu manęs klausei,
o ne prievarta vertei klausytis tavęs?
Na,
spėju, tada viskas.
Smagaus filmavimo.
Gerai.
„Mano 24-ieji metai ant šio žydro stiklo rutuliuko buvo drąsiausi.
Bet tą vakarą dar kartą gurkštelėjau vyno ir išėjau.
Atrasti, augti,
veltis į būtinus mūšius ir laimėti.“
Žiauriai blogai.
Tu prastas rašytojas.
Taip, prastas. Vis dar esu prastas.
Nepaisant mano mėgėjiškų pranašavimų,
aš nei vėliausi į muštynes, nei bent vienerias laimėjau.
Argi keista, kad ji buvo man neištikima?
Taigi, nepyksti ant jos?
Nesakyčiau, kad „nepykstu“, bet suprantu.
- Mes visi suprantam. - Tu kilniaširdis, seni,
žinant, su kuo ji susidėjo, su tavo didžiausiu priešu.
Pala, ką pasakei?
Visi į vietas. Pasiruošiam laidos pradžiai.
Būk gera, tiesiog nueik, atvesk ją, Šeila. Pasakyk, kad aš atsiprašau.
Vini, viskas bus gerai.
Tu tiek kartų jau esi tai daręs.
Tiesiog išeik ir būk savimi. Tiesiog būk savimi.
Užsičiaupk, blemba! Tiesiog surask ją, prašau!
Man jos reikia.
Prašau, Šeila.
Kvaiša tu.
Sakiau neįsitraukti, bet neklausei.
Niekad neklausai.
Manei, gali jį pagydyti,
o tada visos tavo bėdos išnyktų?
Kad aš išnykčiau?
Bet aš niekur nedingsiu.
Negali manęs atleisti. Negali manęs negirdėti. Tau manęs reikia.
Užsičiaupk, blemba. Prašau.
- Supūsi be manęs. - Baik, pasakiau!
Virsi sena, tingia, stora kvaiša,
kuri niekuo negali pasigirti. Neturi, dėl ko gyventi.
- Neturi, dėl ko gyventi šioje planetoje. - Dink! Dink iš čia!
- Jums viskas gerai, ponia? - Ne!
Man ne viskas gerai!
Aš tik… Niekas nebepadeda.
Man tiesiog reikia trupučio pagalbos.
Kuo galiu padėti?
Taip, aš Denis Rubinas, atvykau pas savo žmoną Šeilą.
- Rubinas? - Taip. Pas Šeilą Rubin.
Atsiprašau, pone. Nežinau nė vienos pacientės tokiu vardu.
Išvertė Sandra Siaurodinė