Дивися вперед. Спокійно. Ти заслужила тут бути.
Принаймні переконай у цьому його.
Ви ж не вбити мене прийшли?
Що? Ні!
Чого ви так… Ні. Я прийшла, щоб…
Утекти від чоловіка, щоб не здав тебе в психушку.
…прийняти вашу щедру пропозицію про схвалення.
Про «схвалення»?
Бачу, ви чимало про це думали.
Переконай його. Вір сама, тоді він теж повірить.
Так і є, і я зрозуміла…
що це така нагода – працювати з вами й чогось у вас навчитися.
І от я тут.
Потиснемо руки?
-Позасмагаємо? -Що?
За мій рахунок. Ходімо.
Ритміка
Того разу ми погано розсталися. Я про це жалкую.
Не треба нічого казати.
Це була інтелектуальна суперечка,
і, на щастя, ми живемо в країні, де таке дозволено.
Проїхали.
-Наллю тобі випити. -Давай.
А бланки для Форми 990 та податкові документи для ОКО в тебе?
Так, десь тут. Не знаю, де точно.
Принесеш їх?
Ти що, мене кидаєш?
Ні. Я тебе не кидаю.
Я не це мав на увазі. Боже.
Вирішено, що буде краще, якщо твої й ОКО шляхи розійдуться.
Принеси документи.
То це переворот?
Та ну, Денні. Тобі ж начхати на організацію.
Мені начхати? Мені…
Так боляче чути, що мені…
Мені геть не начхати! Я тільки те й роблю, що переживаю!
-За океан? -Так!
-За довкілля? -Так!
Щось не схоже.
Що далі ти триматимешся від ОКО, то для неї краще.
Відколи вийшов той репортаж, пожертви зросли втроє.
Деякі люди просто не створені бути лідерами.
А твій син Лео створений?
Можливо. Років через два-три.
Ага, через два-три роки.
Та в купи білизни харизми більше, ніж у нього.
Чула, як він говорить про свою шкільну любов – Стефані К.?
Це щось.
Він живе в ілюзіях. І ось що я скажу: ти теж!
Денні!
Принеси податкові бланки, і я піду.
Добре.
То ви й досі тренуєте в групах?
Розширили бізнес, але самі тренуєте більшість груп?
Варто було б менше. Так каже Маріка.
А чому вона так каже?
Вона вважає це основою піраміди.
А вона діло каже.
Вона просто геній.
Може, ще й лесбіянка. Інакше й бути не може.
Так. В аеробіці я найбільше люблю саму аеробіку.
І я…
Я дедалі рідше нею займаюся.
Якби вона це почула, розірвала б вас на шматки!
«Це не хобі. Подорослішай уже.
Без розвитку ми помремо. І не гризи нігті».
Я постійно гризу нігті, а вона це ненавидить.
А що ж тоді на вершині піраміди?
Серйозно. Вона взагалі існує?
Це філософське чи ділове питання?
І те і те.
На вершині – заманлива пропозиція викупу.
Як та, що зробили Nabisco.
А потім продаєш усю піраміду
і переїжджаєш на Багами.
Але до цього ще далеко.
Ви зібралися працювати на мене чи стати мною?
Не довіряє тобі. Прикинься ідіоткою.
Мабуть, я…
Навіть не знаю.
Я скучатиму за цим містом.
Ясно.
-А ти ні? -Ні.
Я готова до нового.
Мексика ж не щойно з’явилася, Банні.
Я про нове для нас.
Про те, щоб зникнути на якийсь час, залягти на дно.
Для мене це тепер те, що треба.
Треба з ним попрощатися.
З місцем, де я серфив.
Це ж лише хвилі. Там вони теж є. Пакуй речі.
Ну добре. Дістав! Заїдемо туди по дорозі.
Ти найкраща, Банні!
Я сьогодні записую новий рекламний ролик.
Точніше, вночі. Маріка каже, що так ми зможемо передати
потрібну для «фішки» атмосферу.
А що таке «фішка»?
Це я, завжди.
Концепція ролика – нічний клуб у Веґасі в новорічну ніч.
«Відлік до нової тебе».
«Ново-тична ніч».
Саме так!
Але Маріка хоче, щоб усе було в стилі Сінатри й Клубу «Плейбоя»,
а я хочу… чогось іншого.
«Фішка» ж ви? От і робіть так, як хочете ви.
У нас так щоразу.
Сперечаємося перед чимось важливим. Це вже традиція.
Це такий стрес, і обом вимотує жили.
Такі у вас стосунки,
і їх не змінити, навіть якщо захотіти.
Точно.
Вона має рацію, і мені прикро.
Мені так прикро. Я тебе не знаю. Я нічогісінько про тебе не знаю.
Удаю, наче знаю, бо я патякало.
А ти нічого не знаєш про мене.
І… я хочу це змінити.
Прямо зараз.
Ще не пізно.
Мені остогидли пусті балачки.
Набридло вдавати, що мені не байдуже й що я тебе знаю.
І що ти знаєш мене.
Це зміниться негайно. У цю ж секунду.
А ми тут не надто довго?
-Я починаю боятися, що… -Спокійно.
Якби від соляріїв була шкода, хіба б їх продавали?
Без легкої засмаги можна обгоріти на сонці.
-Треба до обіду вийти. -Чому?
У мене зустріч з деким, хто нас розчарував.
Не можу її пропустити.
Що це за херня?
А ви обрали цікавий день, щоб побути моєю тінню.
«Тінню» – це сильно сказано.
А от і ні.
Ви ж знаєте, що я за вами спостерігаю?
Відколи ви прийшли на моє заняття.
У вас… щось є.
Ви мені навіть подобаєтеся. А мені ніхто не подобається.
Ви мені теж подобаєтеся.
У три чи чотири роки…
Не пригадую точно. Здається, в три.
-Я займався бодібордінгом. -Давай у темпі.
Ні. Мені таки було три.
Тоді двоюрідний брат розказав, що можна пісяти в океан.
Прямо отуди.
Він сказав: «Пісяй в океан, малий».
А я такий: «Кльово».
Я зайшов у воду по кісточки,
зняв плавки й почав пісяти.
Такий кайф.
Та ти що?
-Та потім… -Ще не кінець?
Одна противна стара
схопила мене за вухо й витягла на берег до брата.
А Джо їй каже: «Йому всього три роки. Ану, відвали».
Вона образилася й пішла.
Тоді люди просто йшли.
А тепер…
Той чувак тоне.
Боже. Було неприємно, але я мусив це зробити.
А що він такого зробив, щоб таке заслужити?
Зіпсував наш товар… мій товар.
Якщо я закриватиму на таке очі, ще й не каратиму,
то ми пропали.
Що з вами сталося в дитинстві?
Вочевидь, усе.
Хочете побачити мій будинок?
Обережно. Тобі потрібна дійна корова, а не новий друг.
Авжеж.
Прийшли.
Де мої малюки? Де вони?
Де ви? Де ви?
Де ви? Ось ви де! Так, маленький! О, так! Дай цьомну.
Так. Цьомчики. От молодець. Цьомки.
Чому оце?
Ми бачилися. Шейла Рубін.
Знаю. Але чого вона тут, Вінсенте?
Тсс. Іди сюди.
Ми обговорюємо залучення Шейли до нашого бренду.
Так, у нас була зустріч в офісі,
і Вінні запропонував продовжити розмову тут.
-Я в місті на кілька годин. -Ми з Вінсентом поговоримо.
Шейла сьогодні вперше засмагала в солярії.
Тільки подумай. Уперше за все своє життя побувала в солярії.
У Сан-Дієґо
ми загоряємо на сонці.
Ваша шкіра…
Ні.
Сьогодні в нас зйомки з компанією з виробництва заморожених продуктів
з Цинциннаті,
а потім серйозні переговори.
У вас є свій Цинциннаті, «Сан-Дієґо»?
Не зрозуміла питання.
Може, вам тут не місце?
Це не зовсім питання.
Маріко, ти надто іронічна.
Вона продаватиме наші шкарпетки.
Я бачила касету. Не продаватиме.
Жінки вас не люблять.
Кравець прислав твій смокінг.
Він бездоганний.
Обговоримо мій гардероб на сьогодні?
Я схиляюся до чогось простішого за смокінг.
Ближчого мені.
Ану, нагору.
Розкажеш, як усе пройшло з Diem.
Ще трохи, чувак.
-Живий? -Так.
-Сюди. Отак. -Так.
Не може бути!
Скажи? Це той чувак.
Не знаю, як так вийшло.
Мене почало відносити течією.
Хто б міг подумати?
Мабуть, хотів через неї втопитися.
Чувак…
Стривай, я тебе знаю.
Знаєш.
От і розібралися. Чудово.
-А тепер, Тайлере… -Тайлер?
-Це я. -І Банні.
Ти врятував мені життя.
Прямо як у пісні Елтона.
Я не фанат Елтона, але прикольно вийшло.
Ми вже йдемо.
Стійте!
Стій.
Це ж знак.
О, ні. Ніякий це не знак.
Нам судилося опинитися тут саме зараз.
Не кажи так.
Це все не просто так.
Гей!
Існує ж якийсь середньовічний кодекс?
Тепер я маю запросити вас до себе додому на вино й ласощі.
-Чом би й ні? -Що це значить?
Я готую непоганий моле.
Як він знає, що я люблю моле?
Ти не мусиш дзвонити.
Ти ж лікуєшся, тому це не обов’язково.
Ти лікуєшся. Ростеш.
Хіба що він подзвонить туди й дізнається, що ти не там.
Подзвони йому. Виграєш собі трохи часу, домовишся з Вінні.
Не ускладнюй. Тобі не потрібні зайві проблеми.
Це Рубіни.
Залишіть повідомлення після сигналу, й ми передзвонимо.
Миру й любові.
Привіт, Денні! Привіт, Майє.
Це я, Шейла. Мама.
Я дзвоню сказати,
що в мене все нормально. Тут дуже-дуже добре.
Мені вже набагато краще,
і я стільки всього узнаю про себе, думаю про майбутнє.
Дякую, що вмовив мене приїхати сюди.
Я дуже це ціную. І люблю вас.
Тут уже черга до телефону.
Скоро побачимося. До зустрічі.
Бачу, ви знайшли телефон. Чудово.
Це ж нічого? Я дзвонила чоловікові з дочкою.
Розумію. У мене самого двоє дітей.
Ходімо покажу вам своє лігво.
Рухатися в ньому можете?
Він уже на такий тісний,
та все одно як гамівна сорочка.
Щоб почуватися впевнено, вам має бути зручно.
Украду ці слова.
-Скажіть їй. -Вона ще відпочиває.
Вона відпочиває не тут?
Спить у головній спальні нагорі.
А мені там спекотно.
Це єдине, в чому ми не сходимося.
А тут бетон, тому добре й прохолодно.
Плюс тут моя залізниця.
Вона в мене з дитинства, й цей звук мене заспокоює.
То жити в гаражі було ваше рішення?
Авжеж. Це ж мій будинок.
Мені й так добре. Ми обоє задоволені.
Вам справді подобається, чи ви просто вже звикли?
Усім доводиться пристосовуватися до обставин, так?
Наприклад, вам з чоловіком. Добре поговорили по телефону?
Стережися.
Ти тут, щоб вивідати його таємниці, а не розбовкати свої.
Я залишила йому повідомлення. Він переживає.
Тоді добре, що подзвонили.
Показати мій улюблений одяг для зйомок?
Вибачте, я набрехав про моле.
Переплутав з ґуакамоле. Я не вмію готувати моле.
Та нормально, чувак.
То королева Шейла поїхала на вихідні в спа?
Вона їм платить чи вони – їй?
Та ні. Платимо ми.
Їй потрібен був відпочинок.
Може, все-таки принести склянку?
Я ж сказала, що мені й так нормально.
Не треба, мала.
Отже, Мексика?
Чого вирішили туди їхати?
Тайлер завжди мріяв навчитися пекти вдома тортильї.
Це правда.
Плануєте відкрити малий бізнес?
Не знаю. Як на мене,
у місцевих буде над вами перевага
у плані частки ринку й досвіду.
Може, нам треба визнати,
що ми не дуже ретельно продумали все з Мексикою.
Чому ж ви туди їдете?
А чому кудись поїхала твоя дружина?
Ясно.
Зрозумів.
Хто я такий, щоб учити вас жити?
-Ніхто. -Ніхто не ніхто.
Усі ми хтось.
Так. У твоїх словах є правда.
Стоп, а це правда?
Тепер, коли я про це подумав, не думаю, що це правда,
бо серед нас багато нікчем,
багато з яких мають себе за когось.
У тебе що, нервовий зрив?
Можна, розкажу вам таке, чого нікому не розказував?
Маріка, мабуть, здалася вам владною.
Багато кому це невтямки, і я їх не виню.
Я цілком розумію.
У моєму житті теж були люди, схожі на Маріку.
Які маніпулювали мною.
-Ви про свого чоловіка? -Ні.
Ні, не про нього. Я про ту, до кого дуже звикла.
Думала, що вона мені потрібна, але починаю думати…
Що ти робиш? Це вже зайве.
…що вона тягне мене назад.
І як це патякання тобі допоможе? Заткнися.
Вона хоче бути мені потрібною. Вона паразит.
Каже, що допомагає мені, а сама вижимає з мене всі соки.
Це ваша мати? Менеджер? Хто вона?
І що ти скажеш? Що це голос у голові?
Подумає, що ти божевільна, а це в нього іграшкова залізниця.
Це моя подруга, з якою ми давно дружимо.
Подобається? Бо мені – дуже.
-Він шикарний. -Скажіть?
-Хочете «вітамінку»? -Так.
Покупаю їх у паркувальника біля «Бістро Ґарденс».
Маріка про це не знає.
Буде в нас кілька маленьких таємниць.
У студії завжди класно,
але тут твориться справжня магія.
Та спершу я хочу пограти в гру.
Навіть зможеш зрівняти в бліц-раунді рахунок.
Блискавична гра.
Відповідати, не думаючи.
Не пропускати відповіді й не брехати. Обманеш – вилетиш.
-Готова? -Так.
Поїхали. Кому ти брехала по телефону?
-Я ж сказала. Я не брехала… -Кому?
-Чоловікові. -І?
Дочці.
Що ти їм сказала про те, де ти?
-У спа. -Херня, Шейло.
-У психлікарні. -Нащо?
Лікувати булімію.
Це коли блюєш?
-Відповідай уголос. -Так.
-І що, помагає? -Поки що помагало.
У тебе є своя Маріка?
-Так, я. -Не бреши.
Це я, але не я. Це голос у моїй голові.
-Це дико. -Знаю.
І він тебе контролює?
Виходить, що так.
Ненавидиш його?
Дуже, але я теж цей голос.
Хто скривдив тебе в дитинстві?
Батьків друг.
Мене теж!
Дінь, дінь, дінь!
Вона пройшла!
Джонні, скажи, що вона виграла!
Танець з Вінні.
Ґріном!
Так!
-Тепер ти. -О ні. Так не годиться.
Херня, Вінні.
Яка між тобою з Марікою домовленість?
Ми ділимо будинок і життя. Крапка.
А вона в курсі, що ти ґей?
Усі знають, який я щасливий.
Ти знаєш, про що я.
Ми одне одного розуміємо й підтримуємо.
У мене пів року був роман з мормоном, якого я зневажаю.
З цим покінчено, але я сумую за ним.
Сумую за тим, як огидно до себе ставилася.
-Ти ж перша його кинула? -Ні. Він.
Я сама нічого не спиняю. Для цього є голос.
То от для чого той голос?
Хоче, щоб ти так думала.
Але тобі під силу все, що заманеться.
Ти в це віриш?
Змушую інших вірити.
А це навіть краще, ніж вірити самому.
Хоч ви й не питали й навіть такого не припускали,
але я з 16 років веду щоденник, де пишу про своє життя.
Власними словами.
Я й досі його веду,
хоч моє життя вже не таке яскраве.
Почитаєш нам?
Ясно, що почитає. Обери сторінку.
Ну добре.
Обрав.
Що ж.
Я ще нікому не читав.
«І от я сиджу геть один
з ліхтариком у руках, своїми думками
і пляшкою рому, щоб забутися».
А це болісніше, ніж я думав.
Читай далі.
«Я рано дізнався, що хороша книжка – як тепла ковдра»…
Господи.
«Що реальність жорстока, а політика – холоднокровна сука»…
Це вам не цікаво.
«Що руйнує наші ілюзії про безпеку й змушує нас глянути…
в лице дракона життя».
Не можу читати далі.
Ще й як можеш.
Це вона.
Не бійся. Зосередься. Ти зможеш.
Усе. Повеселився. Тепер одягнись відповідно.
Він одягнений відповідно.
-Стули пельку. -Це нечемно.
Не треба так зі мною розмовляти. Я тебе не боюся.
Розуму для цього не вистачить.
-Вона тобі не мати. -А вона – не подруга.
Ти нічого про неї не знаєш.
Вона наслідувачка. Ще один паразит.
Вона слухала мене!
Цілий день. Слухала мої ідеї.
А коли ти востаннє мене слухала,
а не змушувала слухати тебе?
Ну, тоді,
мабуть, це все.
Приємних зйомок.
Ух ти.
«Мій 24-ий рік життя на цій землі міг би бути моїм найсміливішим роком.
Але в той вечір я хильнув іще вина й пішов.
Щоб пізнавати життя, рости,
боротися там, де це потрібно, й перемагати».
От лажа.
Ти налажав.
Так, налажав. І досі лажаю.
І попри мої дилетантські прогнози,
я ні разу ні за що не поборовся і ні в чому не переміг.
Не дивно, що вона мене зрадила.
І ти з цим змирився?
Не скажу, що змирився, але розумію її.
-Ми теж. -Ти просто кремінь,
зважаючи на те, з ким вона спала. Він же твій заклятий ворог.
Що ти оце сказав?
Усі по місцях. Починаємо.
Поклич її, Шейло, благаю. Скажи, що я перепрошую.
Вінні, все ж добре.
Ти вже сто разів таке робив.
Вийди й просто будь собою.
Заткнися ти! Благаю, знайди її!
Я не можу без неї.
Прошу, Шейло. Благаю.
От ти дурка.
Я ж казала тобі не втручатися, але ти не послухала.
Ніколи не слухаєш.
Думала, зцілиш його,
і твої проблеми зникнуть?
Що я зникну?
Але я ніде не дінуся.
Ти мене не позбудешся й не вимкнеш. Я тобі потрібна.
Заткнися! Заткнися вже. Благаю.
-Без мене ти згниєш. -Я сказала: перестань!
Станеш стара, ледача й жирна.
Без жодних досягнень. Без мети в житті.
-Не матимеш причин жити на цій планеті. -Пішла геть! Відвали!
-Ви в порядку? -Ні!
Я не в порядку!
Я так більше не можу.
Мені потрібна допомога.
Чим можу допомогти?
Я Денні Рубін, хочу побачити дружину Шейлу.
-Рубін? -Так. Шейлу Рубін.
Вибачте, але в нас таких пацієнтів нема.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова