Jeg er sundere, end jeg har været meget længe.
Længere, end jeg kan huske.
Jeg tror faktisk ikke, jeg nogen sinde har været så sund.
Jeg glæder mig til at tage alt det, jeg har lært her i de seneste to uger,
og bruge det i mit liv derude.
Måltidsmeditationerne kan jeg allerede forestille mig at bruge ved køkkenbordet
om morgenen med min familie.
Arbejdet med ærlige udtryk vil virkelig hjælpe mig.
For slet ikke at nævne kunsten og dagbogsføringen
og den fællesskabsfølelse, I alle har givet mig.
Tak. Nu ved jeg, jeg ikke er alene.
Javel.
Jeg føler mig som et nyt menneske. Et nyt mig. Et sundt mig.
Man kan vel godt sige, at jeg har et helt nyt syn på livet.
Sikkert.
Jeg har det bedre.
Og det kan jeg takke jer for.
Især dig, Luanne, fordi du har skabt dette helt unikke miljø for afvænning.
Takket være dig er jeg klar. Klar til at tage af sted.
Hvad fanden snakker du om?
-Hvabehar? -Så du har det bedre?
Du har vrangforestillinger. Helt ærligt, Luanne. Er det mig, der er skør?
Du kender min holdning til ordet "skør". Det betyder "en kvinde, jeg er uenig med".
-Tak. Så det… -Du går også for vidt.
Jeg føler mig meget angrebet lige nu.
Nå, men jeg føler, at du lige sked på gulvet foran os.
Og så serverede du det som is.
-Harriet. -Skal jeg høre på Miss Americas takketale?
Du tyer hurtigt til konfrontation, Harriet.
Men vi ved, hvad det fører til, ikke? Så rolig nu, søde.
Jeg synes, at vi skal afrunde formiddagens møde. Tak, fordi I kom.
Nyd jeres private time, og så ses vi i spisestuen klokken 12.30.
Sheila, går du med i bungalowen til en hurtig snak?
Ja da.
Det fik du lige gjort endnu værre, hvad?
Værsgo.
Hvis du skulle have glemt det, og du ville ikke være den første,
så er dette ophold frivilligt. Det ved du godt, ikke?
Jo.
Godt. For hvis ikke jeg har husket dig på det, så udfører jeg ikke mit arbejde.
-Jeg skabte stedet her, fordi… -Nu kommer hele historien igen.
Hun ville ikke spise. Forældrene sendte hende på den lukkede.
De tvangsmadede hende.
Hun svor, det ikke måtte ske for andre. Du kender historien.
…indtil jeg er blå i ansigtet. Men i sidste ende er det op til dig.
Så hvad synes du? Sheila?
Ja. Jeg tænkte lige på noget andet.
Men vil du gentage det? Hvad synes jeg om hvad?
Sheila, synes du virkelig, du er klar til at tage hjem?
Undskyld, jeg prøvede at manipulere i stedet for at bede om at komme hjem.
Du behøver ikke undskylde.
Skadesindsigt. Det er et af trinnene på listen.
Det er det. Det er min liste.
Men i dette tilfælde, hvor en undskyldning er på sin plads, tilfalder den ikke mig.
Jeg siger ikke undskyld til Harriet. Kvinden er… Du synes ikke om ordet "skør".
-Men hun er… -Jeg mener dig, Sheila.
Hvis du ikke er ærlig i denne proces, må du undskylde over for dig selv.
Den skulle du have set komme.
Det er sikkert broderet på en af hendes åndssvage puder.
Hvad tror du, du får ud af det, ud over en stor, fed regning?
Sagt på en anden måde, hvis du ikke vil prøve, så, ja…
Så bør du ikke være her.
Jeg laver alle aktiviteter og øvelser. Jeg deltager.
Deltagelse betyder, at man er ærlig.
Du skal ikke sige, hvad jeg vil høre, men hvad du rent faktisk tænker.
Ingen vil vide, hvad du tænker. Slet ikke hende.
Du deltager med dit checkhæfte. De turkiser er dyrere, end de burde være.
Valget er dit, Sheila. Du kan tage hjem,
kalde det en sejr, og fortsætte, hvor du slap.
Eller du kan blive, smøge ærmerne op og tage fat i det, der er svært.
Det er der, forandringerne sker. Så hvad siger du?
Du skulle bare have sagt tak for nu. Du var klar til at smutte.
Men du mistede som sædvanlig modet.
Jeg skraldgrinede, da jeg så, at din taske var pakket. Tak for det.
Jeg er glad for, jeg fik dig til at smile.
Troede du virkelig, det ville virke med al den oprigtighed og taknemmelighed?
"Jeg er kureret. Farvel." Det var fascinerende at overvære.
På en unaturlige måde som et egern på vandski.
-Hvorfor går du op i det? -Jeg går ikke op i det, men…
Vi kan jo ikke alle elske at være her.
Hvorfor er du sådan en nar over for mig?
-Et fair spørgsmål. -Det ved jeg godt.
Der er en grund. Jeg kan bare ikke komme på den.
Det vedrører dit ansigt. Delvist.
-Har du rørt mine håndvægte? -Ser jeg sådan ud?
Åh gud.
Bliver du, er du snart lige så dårlig som hende.
Så er det nok.
Er du sikker? Du får det måske endnu værre.
To uger med det pis, og de kræver bare mere.
De suger alt ud af dig, mens din forretning visner og dør.
Det er en stor fidus.
Se lige alle de ejendomme. Hvordan får Luanne råd til det?
Du har ikke gjort det i to uger.
Du ser bedre ud. Du har det bedre. Men det vil hun ikke have, du mener.
For jo sygere du er, desto mere tjener hun.
Flere indtægter for grådige Luanne. Færre muligheder for selv at tjene noget.
SIDSTE DAG!!!
Nærværende spisning. Hvad er det? Det er, hvad det lyder som.
At spise med bevidsthed om nydelse og næring
i stedet for alle de andre ting, vi har brugt mad til. Vil I hjælpe mig?
-Trøst. -Kammeratskab.
-Undvigelse. -Alt lyder bekendt.
Du er på egen hånd. Må det briste eller bære. Jeg er ligeglad.
Kærlighed?
Var det et spørgsmål? For du… hævede tonelejet.
-Smæderi giver en tur i det fri. -Virkelig?
-Skal vi nu til det igen? -Vi kan også sige to.
Hvem vil dele de seks trin i appelsinøvelsen ud over Harriet?
Anorektikere er nogle dengser.
Hånden flyver i luften som et anerkendelsessøgende missil.
Holde, se, lugte, smage, sluge, følge.
-Husk røvslikke. -Godt, Melinda.
Det handler om at finde ro i sig selv og sin sanseoplevelse.
For nogle af os er det ikke et særlig behageligt sted.
Du behøver ikke række hånden op. Eller at undskylde.
-Undskyld. -Det er i orden.
Må jeg tage en anden appelsin? Det føles, som om der er noget galt inde i den her.
-Du milde. Det her trækker ud. -Værsgo.
Undskyld. Det er skørt, at alle skal vente på mig.
-Undskyld. -Det er i orden.
Du har et liv, en træningsvideo, en spirende virksomhed,
og du vender det ryggen for det her vås.
Er det her din stamme? Er det her, du vil være?
…som om et rumvæsen smed den ned fra en fjern planet.
Du har aldrig set noget lignende.
Hvad er dens egenskaber? Dens farver? Dens form?
Det er bare en appelsin. En helt normal appelsin.
Hvordan føles den i din hånd? Dens vægt og tekstur.
Se på alle de små fordybninger og knopper.
Og nu begynder vi med et enkelt stykke af skrællen,
som indeholder al den duftende olie.
Den beskytter frugtkødet. Prøv at tage det til jer.
Lad os være opmærksomme på, at man også indtager, når man lugter.
Duften bevæger sig gennem næsen ned i lungerne.
Der går et år, før du får en bid. Det er latterligt.
Og nu tager du et stykke af frugten i munden.
Prøv på ikke at bide i det endnu. Mærk det blot i munden.
Bemærk, hvordan det føles, og hvordan dit system reagerer.
Vi bemærker bare de ting et øjeblik uden fordømmelse.
Og uden værdighed.
Skønt, du sætter lyd på, Melinda.
Alt, hvad der dukker op, er fint, men prøv stadig på ikke at bide.
Vi er bare nærværende, observerende.
Skal vi også på toilettet sammen
og skide appelsinen ud? Du forspilder chancen.
Du spilder den smule tid, du har til at få noget ud af livet.
Hold så op!
Undskyld. Jeg kan ikke gøre det her. Det her er ikke noget for mig.
Hun kan ikke bare skride.
Tilbage til appelsinen, Harriet. Tilbage til appelsinerne.
Må jeg plukke en?
-Ja da. -Nej, søde.
Beklager, søde. De er til alle, ikke kun os.
Hvor længe skal du være her?
Et par uger, sagde jeg jo, skat. De er snart gået.
Ja, du skal sove ti gange til, så kommer jeg hjem.
Det er ikke så slemt. Hvordan har Pinky det?
Hun er syg. Hun har slået hovedet. Hun skal til hovedlægen for at blive rask.
-Hvordan slog hun hovedet? -Så langt er vi ikke kommet.
-Jeg skal have en hund. -Hvad? Nå.
Det er vel nok stort og anderledes.
Ja, vi besøgte et dyreinternat og mødte nogle søde hunde.
En af dem hed Oreo. Det syntes vi, var sjovt.
Men den havde adfærdsproblemer og noget puds i øjet,
hvilket var lidt bekymrende, så… Men vi overvejer det.
Hvor spændende.
Tak, fordi du tog hende med. Det havde du ikke behøvet.
Hvad end vi bøvler med, så skal det ikke gå ud over hende.
Han vil have, hun ser dig sådan, så han kan være helten. Hundeskafferen.
Så skal du til at skovle mere lort.
Jeg er rasende på dig. Jeg ved ikke, om det nogen sinde hører op.
-Danny, jeg er… -Nej. Hør her.
Vær sød at høre, hvad jeg siger.
Jeg ved, at du kæmper med noget,
som er stort og virkeligt, og jeg er stolt af dig, fordi du gør noget ved det.
Det skal bestemt hyldes.
Der er et mønster, som skal brydes, og du skal bryde det. For Mayas skyld.
Så godt for dig. Det var bare det.
Men jeg er stadig rasende på dig.
-Lad os gøre det. -Hvad fanden var det?
-Er det… Pis. -Okay, folkens.
Jeg ved, hvordan I har det. Føler I jer udkørte?
-Jeg ved, hvorfor jeg ikke kan lide dig. -Det var uundgåeligt.
-Hvor har du… -Det er Lucys.
Jeg havde glemt alt om den, indtil jeg satte den på for at svede lidt.
-Og der var du. -Vent lidt. Jeg kan forklare det.
Laver du det her og underviser i skolen, eller kun…
Ja, kun det her. Utroligt.
Jeg sagde, at jeg underviste. Og det gør jeg. Og så konkluderede I selv.
Delvise løgne er lige så slemme som lodrette løgne.
Jeg synes, de er værre, for de er udspekulerede.
Hun er pænt udspekuleret. Det er hun.
Sådan ser jeg det ikke. Og jeg ved ikke, om det vedrører jer, hvad jeg lever af.
Du sælger det, som vi alle bliver behandlet for her.
Du er en ræv i hønsehuset.
De vil ikke have dig her. Men du insisterer på at blive. Vågn op!
Hvordan skal du kunne sælge det lort, når du tager herfra?
Jeg kan ikke se, hvad de to ting har med hinanden at gøre.
Hvorfor skulle nogen købe din video, når de hører, du er en af os?
"For den nette sum af $9,95 og en invaliderende spiseforstyrrelse
kan du komme til at ligne mig."
Ja, det er helt sikkert det, jeg ikke kan lide ved dig.
De er ikke tilfredse, før du er lige så elendig og mulighedsløs som dem.
Sandheden er, at jeg ikke ved, om jeg vender tilbage til det.
-Jeg ved ikke, om jeg kan… -Jeg kan godt lide det.
-Musikken er sjov. -Ja, den er ret fængende.
Og Luanne siger, moderat træning er fint. Det er sågar sundt.
Du spiser sennepsbreve til aftensmad. Hvad ved du om sundhed?
Vi tager en svømmetur for at takke vores krop. Vil du med?
Du vil hellere bade i syre.
Okay.
Super.
Jeg sagde til min eks, hun var heldig at være narkoman.
Hun kunne bare holde op. Madafhængighed er langt sværere.
Man skal blive ven med sin fjende.
Udvikle et sundt forhold til det, der tager livet af en.
Men jeg er her ikke for at belære nogen.
Her kommer belæringen. Om tre, to… Tre, to…
Sandheden er, at jeg kan lære lige så meget af jer, som jeg lærer fra mig.
Selvretfærdigt, helligt vås.
Det kunne stå på et kaffekrus på en skoleleders skrivebord.
Sheila, så er det dig. Taknemmelighedstid.
-Okay. Jeg vågnede i dag. -Det er bedre end alternativet.
Jeg så min datter for første gang i to uger.
Og hun så større ud.
Anderledes.
Men det kan hun vel ikke være?
Jeg mener, hun er nok blevet mere moden af at være væk fra sin mor.
Er der andet, du er taknemmelig for? Det må gerne være små ting.
Hvad med at blive hængt ud for at være fuld af pis? Er det småt?
Jeg kan ikke komme på noget.
Prøv på ikke at tænke. Min mund klarer sig godt selv.
-Somme tider for godt. -Lige så fuld af lort som de andre her.
De sidder og taler om følelser og skræller appelsiner,
mens Vinnie Green og hans slags tager over.
Jeg kan se, du føler noget, du ikke siger. Det er jeg interesseret i.
Vel er hun ej.
Vi ved, du har holdt det inde, Sheila. Kan du prøve at sætte lidt ord på?
Du har ikke magiske evner. Du kan ikke se ind i min sjæl.
Du er ikke vis. Du er ikke engang begavet. Og bestemt ikke morsom.
Alt, hvad du siger, kunne stå på et bilklistermærke i en souvenirbutik.
Du ter dig som Dalai Lama, men du er bare en ensom, tidligere fed lebbe,
som har for mange turkissmykker til at blive taget seriøst.
-Var det alt? -Nej.
Det er smæderi. Hun skal gå en tur.
Luk, Melinda. Bliv dog voksen! Du er så skide behagesyg.
Du kan ikke fokusere på din egen afvænning uden at tigge alle voksne om
at klappe dig på hovedet!
Og du opfører dig som en sej kvindesagsforkæmper,
men du hader mig, fordi jeg er kønnere og har mere succes end dig.
Du har intet liv i den virkelige verden.
Det her er din sommerlejr. Det eneste sted, folk tror, du er noget.
Okay, Sheila.
Når jeg ser, hvordan afvænning ser ud, vil jeg hellere ligge med armene om wc'et.
-Du gjorde det. Gå så. -Vent.
Er du vanvittig? De hader dig nu. Du er forhadt. Gå!
Ved du, hvad der er fedt ved at have den her psykiske lidelse?
Ingen kan sige noget, uanset hvor ondt, man ikke allerede har sagt til sig selv.
Det har jeg nok fra et bilklistermærke. Tak, fordi du endelig deltager.
Velkommen til afvænning. Det er noget lort.
Okay. Jeg forstår. Jeg har været en nar.
Jeg har været hård ved dig, og selvfølgelig er du vred.
Det er du i din gode ret til. Det fortjener jeg.
Måske vil du have det bedre uden mig i øret altid.
Måske vil du blive gladere og sundere.
I skal ikke idealisere kroppen. Tegn kurverne. Tegn, hvad I ser.
Jeg har været for hård.
Måden, jeg talte om din krop på, var led og komplet uretfærdig.
Men det har ikke kun været skidt. Jeg motiverede dig da nogle gange, ikke?
Videoen. Undervisningen. Havde du opnået det uden mig? Vær ærlig.
Hvem tror du, du bliver uden mig? Alt godt i dit liv skyldes…
Jeg er bare rigtig, rigtig trist over det spildte.
Den tid, jeg har spildt på at have det skidt med mig selv.
Jeg kunne have brugt den tid og energi på…
Hvad ved jeg? Få venner. Gøre en forskel.
Gøre hvad som helst egentlig. Lave hvad som helst andet.
Jeg kunne have lært at spille på et instrument. Eller at tale italiensk.
Eller japansk eller sådan noget. Hvad ved jeg?
Måske ikke japansk. Det er svært, men jeg kunne godt.
Hvor kunne min forretning ikke være,
hvis jeg bare havde brugt halvdelen af den tid og energi på…
Jeg ved, det ikke er produktivt at sige, men jeg er bare… trist.
Og alle de løgne, jeg har fortalt, og den skade, jeg har forvoldt… Ikke?
Jeg vil gerne rette op på mit liv, men jeg er bange for, at det er for sent.
Jeg vil ikke lade, som om alt er sukkersødt efter afvænningen.
Men…
-Sagde jeg, der var et "men"? -Jeg troede, du antydede det.
Hvad antydede jeg?
-At det ikke er for sent. -Hvis du siger det.
Jeg havde indtryk af, at det var en parsamtale.
Jeg er ked af at skuffe dig, Danny.
Denne samtale skal kortlægge afvænningsprocessen.
Og i processen lukkes ens kære ind i den ensomme, afsondrende
og dybt hemmelighedsfulde oplevelse, det er at bekæmpe en afhængighed.
Fik du i så fald sendt en invitation til hendes elsker?
-Lad nu være… -Nævnte hun det?
Nævnte hun, at hun knalder en mormonsk storcenterentreprenør?
Som jeg tror, er djævlen selv.
-Jeg sagde, det var forbi. -Du fortalte intet andet end løgne.
Du er vred. Det er forståeligt. Men jeg vil gerne henstille til…
Jeg prøver at ændre mig her.
Jeg prøver at forbedre mig, og det går fremad.
Jeg tager ansvar for mit lort. Det hele. Og alle de ting, du er vred over…
Jeg har gjort det hele. Men de står ikke alene.
-Det hænger sammen. Alt arbejdet… -Jeg er med!
Du vil sige, at affæren var et symptom.
-Nej. -Det var ikke dig.
-Det var sygdommen, ikke? -Det siger jeg ikke.
-Slet ikke. -Jeg er ligeglad.
Jeg er færdig med at heppe på dig. Det er der rigeligt med folk, der gør her.
Ja, fint. Du arbejder med dig selv. Det må være rart.
Det er det ikke. Det er arbejde. Rigtig hårdt arbejde.
Ja. Okay. Jeg vil smutte igen.
Jeg har en lang køretur forude og en stor dag i morgen.
En jobsamtale i ACLU.
Ikke bare noget med at stå på en ølkasse. Rigtigt politisk arbejde.
-Hårdt slid. Rigtigt arbejde. -Det er jeg glad for at høre.
Jeg giver besked om, hvordan det gik. Hvis du da bekymrer dig om det.
Se nu der. Du er der næsten. Måske slipper du tilmed ud herfra.
Jeg er glad på dine vegne. Det er jeg. Men hvad så nu?
Dit privatliv er en fiasko. Det giver mere tid til fitnessforretningen.
Men hvordan ser den overhovedet ud nu? Vil du lave endnu en video?
Den afvænnede bulimikers guide til helse og velvære?
Hvem vil have noget med det at gøre?
Du har mange tomme dage at udfylde. Hvad vil du fylde dem ud med?
-Kunne du ikke sove? -Nej. Jeg har det ikke så godt.
Det samme her. Jeg var lidt tørstig, så… Nå, men godnat.
Perfekt. Helt perfekt. Hun er også falsk. Narrer sig selv som alle andre her.
Vent. Undskyld, men jeg…
Jeg hørte dig.
Okay.
Jeg vil ikke tage dig på fersk gerning. Jeg siger bare, at jeg hørte dig.
Du overskrider en grænse. Du er beboer. Jeg er terapeut.
Men her står vi altså.
Jeg tog et skridt tilbage. Jeg er ikke stolt af det.
Det var ikke første gang, og det bliver næppe den sidste.
-Skyldes det de rædsomme ting, jeg sagde… -Nej, nej.
Det var ikke dig, søde. Så meget magt har du ikke.
Jeg kunne give dig 117 undskyldninger.
Men sandheden er, at jeg stadig falder i somme tider.
Afvænning er en lang vej.
-Er du skuffet? -Nej, jeg…
Ja, lidt.
Det er jeg også. Men der er en ny dag i morgen.
Se at få sovet lidt, Sheila. Ikke? Godnat.
Hej. De bad mig vente i den receptionsagtige stueafdeling.
Men jeg fortalte en sød kvinde, hvem jeg skulle hente,
og så fortalte hun mig, hvor du var. Så…
-Nå, men hej. -Du kom.
Ja, det ligger til mig at dukke op.
Jeg fik fremmødeprisen i highschool. Supersexet, så…
-Skal du have hjælp med taskerne? -Nej, nej. Jeg klarer den.
Undskyld. Du havde ret. Jeg har åbenbart brug for hjælp.
-Det havde jeg. Det har jeg stadig. -Ja.
Vi taler ikke om taskerne, vel?
-Nej. -Nej. Det med psyken. Jeg er med.
Jeg kan godt håndtere kufferten, men jeg ved ikke lige med resten.
-Vi får se. -Ja.
Jeg ved ikke, om jeg har det i mig mere. Altså aerobic. Forretningen.
Hold op.
-Det bliver måske for meget for mig. -Okay.
Hvordan kan du sige det? Hvordan kan du give op?
Jeg kan ikke stå og spille ekspert, når jeg stadig ikke har styr på det selv.
Du har fået fanpost.
Stahl/Grunner sendte mig den, da de troede, vi arbejdede sammen.
Gør vi stadig det? Glem det. Der er meget at få styr på.
-Hvor fint. Har jeg fået et brev? -Mere end et.
Kære Sheila. Din træningsvideo er fantastisk.
Kære Sheila. En krop som Sheilas har reddet mit liv.
Jeg ved ikke, hvor jeg ville være uden.
Tak, fordi du gav mig livet, helbredet og selvtilliden tilbage.
Jeg fik en sundhedsmæssig forskrækkelse for nylig. Jeg var virkelig…
-…for det er sandheden. -Du ændrede mit liv.
Tekster af: Cecilie Hassenkam