אני בריאה יותר מכפי שהייתי כבר הרבה מאוד זמן,
יותר ממה שאני זוכרת.
למעשה, אני לא בטוחה שהייתי כל כך בריאה אי פעם.
אני מחכה בקוצר רוח לקחת את כל מה שלמדתי פה בשבועיים האחרונים
וליישם זאת בחיי מחוץ למכון.
מדיטציות מזון.
אני כבר רואה את עצמי עושה את זה סביב שולחן המטבח
כל בוקר עם המשפחה שלי.
עבודה על "תקשורת כנה". זה יעזור לי מאוד.
שלא לדבר על האמנות וכתיבת היומן,
ועל תחושת הקהילה שנתתן לי כולכן.
כלומר, תודה. לדעת שאני לא לבד.
כן.
אני מרגישה כמו אדם חדש.
אדם חדש. אדם בריא.
כן, אני מניחה שאפשר לומר שיש לי תפיסת חיים חדשה לגמרי.
בטח.
החלמתי.
ועל כך אני באמת אסירת תודה לכולכן.
אבל בייחוד לך, לואן,
על כך שיצרת אווירה ייחודית והולמת להחלמה.
בזכותך אני מוכנה.
אני מוכנה ללכת.
על מה את מדברת לעזאזל?
סליחה? -החלמת לגמרי, מה?
את סובלת מהזיות.
בחייך, לואן. אני המשוגעת כאן? או...
את יודעת מה דעתי על המילה "משוגעת".
משוגעת היא רק "אישה שאני לא מסכימה איתה".
בסדר, תודה. אז ה... -כמו כן, עברת את הגבול.
אני מרגישה מותקפת מאוד עכשיו.
ואני מרגישה כאילו חרבנת פה על הרצפה מול הפרצוף שלנו
וקראת לזה גלידה ברוטב שוקולד חם.
הרייט. -מה? אני אמורה לשבת פה
ולשמוע את מיס אמריקה נושאת נאום הכתרה מסריח?
אנחנו יודעות שאין לך כל קושי להתעמת עם אנשים, הרייט.
אבל אנחנו יודעות גם לאן זה מוביל אותך, נכון?
אז תרגיעי, חומד.
אני חושבת שבזאת נסיים את מפגש הבוקר שלנו.
תודה לכולכן שבאתן.
צאו לכן לשעה חופשית,
וניפגש בחדר האוכל ב-12:30.
שילה, תרצי להצטרף אליי לבונגלו לשיחה קצרה?
בשמחה.
הצלחת ליפול מהפח אל הפחת, מה?
בבקשה.
אז רק למקרה ששכחת, ולמען האמת, את לא תהיי הראשונה,
החוויה הזאת היא מרצון. את זוכרת את זה, נכון?
זוכרת. כן.
יופי. כי אילולא הזכרתי לך את זה,
לא הייתי ממלאת את תפקידי.
הסיבה היחידה שהקמתי את המקום הזה...
הנה היא מתחילה, כל סיפור הרקע מחדש.
היא לא אכלה. הוריה שלחו אותה למוסד פסיכיאטרי.
שם קשרו אותה. האכילו אותה בכפייה.
היא נדרה שזה לא יקרה יותר לאף אחד. את יודעת את כל זה.
...עד שייגמר לי האוויר. אבל בסופו של דבר, זאת החלטה שלך.
אז מה את חושבת?
שילה?
כן. פשוט חשבתי על משהו אחר לרגע.
אבל את מוכנה לחזור על זה שוב? מה אני חושבת על מה?
שילה, את באמת חושבת שאת מוכנה ללכת הביתה?
אני באמת מצטערת על התרגיל שניסיתי לעשות שם,
במקום לשאול אם אני יכולה ללכת.
את לא צריכה להתנצל.
הכרה בפגיעה.
זה אחד מהצעדים שלך. הוא מופיע ברשימה.
נכון. זאת הרשימה שלי.
אבל במקרה זה, אמנם דרושה כאן התנצלות,
אך לא בפניי.
אני לא מתנצלת בפני הרייט. האישה הזאת היא...
אני יודעת שאת לא אוהבת את המילה "משוגעת",
אבל היא קצת... -אני מדברת עלייך, שילה.
אם לא תתמסרי לתהליך הזה במלוא הכנות,
את תהיי חייבת לעצמך התנצלות.
היית צריכה לצפות את זה.
היא בטח רקמה את זה על אחת הכריות המטופשות שלה.
מה את חושבת שיצא לך מזה? מלבד החשבון המנופח?
ובמילים אחרות, אם את לא מתכוונת לנסות, אז כן,
את לא צריכה להיות פה.
אני משתתפת בכל הפעילויות והתרגילים. אני מראה נוכחות.
להראות נוכחות משמעו לנהוג בכנות.
לא להגיד את מה שאני רוצה לשמוע, אלא את מה שאת באמת חושבת.
אף אחד לא רוצה לדעת מה את חושבת, בטח לא היא.
חוץ מזה, את מגיעה עם פנקס הצ'קים שלך.
כל הטורקיז הזה בטח לא זול. וחבל שכך.
זו החלטה שלך, שילה. את יכולה ללכת הביתה ברגע זה.
לקרוא לזה הצלחה, להמשיך את חייך בדיוק מאותו מקום.
או שאת יכולה להישאר כאן ולהתחייב, ולהתמודד עם הדברים הקשים.
כך מתחיל השינוי האמיתי.
אז מה את מחליטה?
כל מה שהיית צריכה לעשות זה להגיד לה שסיימת.
היית מוכנה ללכת.
אבל השתפנת, כמו שתמיד קורה לך.
צחקתי בקול כשראיתי שהתיק הקטן שלך ארוז.
תודה לך על זה.
שמחתי לעזור לך לחייך.
באמת חשבת שזה יעבוד? שתהיי כנה ואסירת תודה כזאת?
"החלמתי. ביי-ביי."
זה היה מרתק לצפייה.
באופן לא טבעי כזה, כמו סנאי שעושה סקי מים.
למה אכפת לך כל כך?
"אכפת" זאת לא המילה הנכונה, אבל...
לא כולנו אוהבות את המקום הזה כמוך.
למה את כזאת מגעילה אליי כל הזמן?
האמת היא שזאת שאלה הוגנת. -אני יודעת.
יש סיבה. אני פשוט לא ממש יכולה להסביר אותה.
היא קשורה לפרצוף שלך. לפחות חלקית.
עשית משהו למשקולות היד שלי?
אני נראית כאילו עשיתי משהו למשקולות היד שלך?
אלוהים אדירים.
אם תישארי פה יותר מדי את תהיי לא פחות גרועה ממנה.
זה מספיק.
את בטוחה? את עלולה להידרדר יותר נמוך אפילו.
שבועיים של החרא הזה, והם רק רוצים ממך עוד ועוד.
שואבים ממך את כל הכוחות, בזמן שהעסק שלך גווע בעודו באיבו.
כל העסק הזה הוא תרמית.
תראי את כל הנדל"ן הזה. איך לדעתך לואן מחזיקה אותו?
לא עשית את זה כבר שבועיים.
את נראית טוב יותר. את מרגישה טוב יותר. אבל היא לא רוצה שתאמיני בזה.
כי ככל שאת חולה יותר כך היא מרוויחה יותר.
עוד הכנסות לכיסה של לואן החמדנית. ואת לעומת זאת רק מפסידה.
- מאי 1982 היום האחרון! -
אכילה קשובה. מה זה?
זה פחות או יותר מה שזה נשמע.
אכילה תוך מודעות להנאה ולהזנה
במקום כל שאר הדברים שעבורם אנחנו משתמשות באוכל.
רוצות לעזור לי?
נחמה.
חברה.
הימנעות.
כל הדברים המוכרים.
את לבד כאן. תטבעי או תצופי. לא אכפת לי.
אהבה?
זאת הייתה שאלה? כי עשית... קול גבוה כזה בסוף.
חוצפנית, צאי להירגע. -באמת?
אנחנו עושות את זה עוד פעם? -אפשר גם פעמיים.
מי רוצה לשתף את ששת הצעדים של תרגיל התפוז?
כל אחת חוץ מהרייט.
אנורקטיות הן כאלה שאפתניות.
מצביעה כמו טיל שמחכה לאישור.
להחזיק, לראות, להריח, לטעום, לבלוע, לבצע.
אל תשכחי להתחנף. -טוב מאוד, מלינדה.
התרגיל הזה מדבר על שהייה בתוך עצמך, בתוך החוויה החושית שלך.
ועבור חלק מאיתנו, זה לא המקום הכי נוח.
אין צורך להצביע כאן.
סליחה. -ואין צורך להתנצל.
סליחה. סליחה. סליחה. -זה בסדר. זה בסדר.
אני יכולה לקחת תפוז אחר?
התפוז הזה נראה כאילו יש בו בעיה.
אוי ואבוי. זה הולך להיות ארוך.
לכי ותיקחי.
אני מצטערת. זה מטורף. כולן מחכות בגללי.
סליחה. -זה בסדר.
היו לך חיים, קלטת כושר, עסק צומח,
ואת דוחה הכול בשביל השטויות האלה.
זה השבט שלך עכשיו. כאן את רוצה להיות?
כאילו חייזר הפיל אותו מכוכב רחוק.
מעולם לא ראיתן דבר כזה קודם.
מהן התכונות שלו? הצבעים שלו? הצורה שלו?
זה סתם תפוז. תפוז רגיל ודפוק.
מה התחושה שלו בידכן? המשקל שלו, המרקם שלו.
תראו את כל הגושים והגבשושיות שלו.
ועכשיו נתחיל בחתיכה אחת מהקליפה,
היכן שכל השמן הריחני הזה מאוחסן,
מגן על עורו של הפרי.
נסו לשאוף את זה פנימה.
הבה נהיה מודעות לכך שהרחה היא סוג של צריכה.
הניחוח משייט דרך האף ומגיע עד לריאות.
זה ייקח שנה עד שניתן ביס.
זה מגוחך.
ועכשיו מניחות פלח אחד של הפרי בפה,
מנסות לא לנגוס בו עדיין. רק מרגישות אותו בפה.
שימו לב לתחושות שעולות בכן ולתגובת המערכת כולה.
אנחנו נהיה קשובות לדברים האלה לרגע ללא שיפוטיות.
וללא כבוד עצמי.
אני אוהבת את הקולות האלה, מלינדה.
כן. כל מה שעולה בכן הוא בסדר, אבל עדיין לנסות לא לנגוס.
אנחנו רק מקשיבות, בוחנות.
מה השלב הבא? ללכת יחד לשירותים
ולחרבן את התפוז באופן מודע? את מחמיצה את ההזדמנות שלך.
את מבזבזת את מעט הזמן שנותר לך לעשות משהו עם החיים שלך.
לא, זה חייב להיפסק!
מצטערת. אני פשוט לא יכולה לעשות את זה. אתן יכולות. אני... התרגיל הזה לא בשבילי.
היא לא יכולה לעשות את זה. היא לא יכולה להסתלק.
תחזרי לתפוז שלך, הרייט. תחזרו לתפוזים שלכן, בבקשה.
אני יכולה לקטוף פרח אחד?
בטח. -לא, חמודה.
אני מצטערת. הם שייכים לכולם כאן, הם לא רק שלנו.
עוד כמה זמן תהיי פה, אמא?
אמרתי לך, מתוקה. באתי לכמה שבועות. כמעט סיימתי.
כן. עוד עשרה לילות, ואז אחזור הביתה.
זה לא נורא. אגב, מה שלום פינקי?
היא חולה. היא נפצעה בראש.
היא הולכת לרופא הראש כדי להבריא.
איך היא נפצעה בראש?
לא ממש הגענו לזה.
יהיה לי כלב!
מה?
וואו, זה מפתיע ושונה.
כן. ביקרנו בבית מחסה... לחיות.
ופגשנו כמה כלבים חמודים.
לאחת מהם קראו אוריאו... והיא מצאה חן בעינינו.
אבל היו לה בעיות התנהגות ונזל לה משהו מהעין
כך שזה היה מדאיג, אבל כן, אנחנו מדברים על זה.
איזה יופי.
תודה שהבאת אותה.
זה נדיב מאוד מצדך, לא היית חייב לעשות את זה.
טוב, תהיה מה שתהיה הבעיה שאנחנו מתמודדים איתה, אני לא אפיל את זה עליה.
הוא רוצה שהיא תראה אותך ככה כדי שהוא יוכל להיות הגיבור, זה שמביא לה כלב.
עוד חרא שאת צריכה לנקות, זה מה שזה.
אני כל כך כועס עלייך.
אני לא יודע אם אי פעם יגיע הרגע שכבר לא אכעס.
אני כל כך... דני. אני מצטערת. -לא. לא, תקשיבי.
בבקשה, תקשיבי. תני לי להגיד את זה, טוב?
אני מבין שאת כאן, מתמודדת עם משהו
רציני מאוד וממשי מאוד, ואני גאה בך על כך.
זה ראוי לשבח.
יש כאן מעגל קסמים שצריך לקטוע אותו,
וזאת את שצריכה לעשות את זה.
בשביל מאיה.
אז כל הכבוד לך. וזה הכול.
אבל אני עדיין כועס עלייך מאוד.
- אהבה -
בואו נעשה את זה!
מה זה היה לעזאזל?
זאת... אוי, לעזאזל. -בסדר, חבר'ה.
אני יודעת מה אתם מרגישים. מרגישים שאין לכם כוח יותר?
הבנתי למה אני לא סובלת אותך. -זה היה בלתי נמנע, נכון?
מאיפה בכלל... -ללוסי יש קלטת.
שכחתי ממנה לגמרי עד שהכנסתי אותה היום כדי להזיע קצת.
ולפתע הופעת על המסך.
רק רגע. אני יכולה להסביר את זה.
את עושה את זה ומלמדת בבית ספר, או רק...
כן, רק את זה.
לא ייאמן.
הרגע אמרתי שלימדתי. ואני אכן מלמדת.
אז אתן השלמתן את החסר בכוחות עצמכן.
שקרים חלקיים הם גרועים לא פחות משקרים מוחלטים.
באופן אישי אני חושבת שהם גרועים יותר בגלל החשאיות שכרוכה בהם.
היא חשאית מאוד. זה בטוח.
אני לא רואה את זה ככה.
ולא ברור לי מה זה עניינכן מה אני עושה למחייתי.
את מוכרת בדיוק את הדבר שבגללו כולנו הגענו הנה לטיפול.
את שועל בלול תרנגולות.
הן לא רוצות אותך כאן. הן לא אוהבות אותך.
ולמרות זאת את מתעקשת להיות כאן. תתעוררי!
מה יקרה למכירות שלך אחרי שתעזבי כאן?
אני לא מבינה מה הקשר בין שני הדברים.
למה שמישהו יקנה את הקלטת שלך אחרי שהוא יבין שאת אחת מאיתנו?
"במחיר הנמוך של 9.95 דולר והפרעת אכילה מצלקת,
גם את יכולה להיראות בדיוק כמוני."
כן, זה בהחלט מה שאני לא אוהבת בך.
הן לא יהיו מרוצות עד שלא תהיי אומללה ושבורה
ונטולת אופציות כמוהן.
האמת היא שאני בכלל לא יודעת אם אחזור לזה.
אני לא יודעת אם אוכל...
אני אוהבת את זה.
המוזיקה נחמדה. -כן, היא די קליטה.
ולואן אומרת שתרגול מתון זה בסדר. אפילו בריא.
את אוכלת שקיקי חרדל לארוחת ערב. מה לך ולבריאות?
אנחנו הולכות לשחיית הכרת תודה לגוף.
את רוצה לבוא?
את יודעת שאת מעדיפה להתרחץ בחומצה.
טוב.
נהדר.
נהגתי לומר לאקסית שלי שיש לה מזל שהיא מכורה לקוקאין,
כי היא יכולה פשוט להפסיק.
כשההתמכרות שלך היא אוכל, זה הרבה יותר קשה.
את צריכה להתיידד עם האויב.
לפתח יחסים קבועים ובריאים עם מה שהורג אותך.
אבל לא באתי להטיף לאף אחת.
הנה באה ההטפה, בעוד שלוש, שתיים... שלוש, שתיים...
האמת היא שיש לי מה ללמוד מכן לא פחות מאשר ללמד אתכן.
זיוני שכל צדקניים ואנוכיים!
כאילו נכתבו על ספל הקפה של מנהלת חטיבת ביניים.
שילה, תורך. על מה את מכירה תודה.
טוב. התעוררתי הבוקר.
תמיד עדיף על האלטרנטיבה.
ראיתי את הבת שלי לראשונה אחרי שבועיים.
והיא נראתה גדולה יותר.
שונה.
אבל זה לא יכול להיות, נכון?
כלומר, היא בטח פשוט התבגרה כשהייתה רחוקה מאמא שלה.
עוד משהו שאת רוצה להודות עליו? זה יכול להיות דבר קטן.
מה לגבי העובדה שנחשפתי כזבלנית שכל? זה דבר קטן?
קשה לי לחשוב על משהו.
נסי לא לחשוב. אני גיליתי שהפה שלי מסוגל לעבוד טוב מאוד בכוחות עצמו.
לפעמים יותר מדי טוב.
זבלנית שכל כמו כל הבנות כאן.
יושבות במעגל, משתפות את הרגשות שלהן, מקלפות את התפוזים שלהן,
בזמן שהוויני גרינים של העולם תופסים פיקוד.
אני רואה שמשהו אחר קורה שם.
משהו שאת לא אומרת. זה מה שמעניין אותי.
לא, זה לא.
את נוצרת משהו בפנים, שילה. כולנו מודעות לכך.
את מוכנה לנסות לשחרר את זה לשם שינוי?
אין לך כוחות קסם. את לא רואה לתוך הנשמה שלי.
את לא חכמה, את אפילו לא פיקחית. בטח לא מצחיקה.
כל מה שאת אומרת נשמע כאילו קראת אותו מסטיקר
בחנות מתנות של מלון דרכים.
את מתנהגת כאילו את הדלאי לאמה,
כשלמעשה את לא יותר מלסבית בודדה, שמנה לשעבר
שעונדת הרבה יותר מדי טורקיז מכדי שמישהו יתייחס אלייך ברצינות.
זה הכול? -לא.
היא מתחצפת, שתצא להירגע.
תסתמי, מלינדה. את כמו ילדה קטנה! את כל כך להוטה לרצות.
את לא מסוגלת להתרכז בהחלמה שלך בלי להתחנן לכל מבוגר בסביבתך
שייתן לך ליטוף על הראש!
ואת, מתנהגת כמו לוחמת קשוחה למען שוויון נשים,
אבל האמת היא שאת שונאת אותי
כי אני יותר יפה ויותר מצליחה ממך.
אין לך חיים בעולם האמיתי שבחוץ.
זאת קייטנת הקיץ שלך,
המקום היחיד שבו מישהו מחזיק ממך משהו.
בסדר, שילה.
כשאני רואה את הפרצוף האמיתי של ההחלמה הזאת,
אני מעדיפה לחזור לכרוע על ברכיי בשירותים ולחבק את האסלה.
עשית את זה. סיימנו. עכשיו לכי. -שילה, חכי.
השתגעת? הן שונאות אותך עכשיו. את שנואה. לכי!
את יודעת מה מגניב במחלת הנפש הספציפית הזאת?
אין שום דבר שמישהו יכול להגיד לך, מחליא ככל שיהיה,
שלא אמרת כבר לעצמך.
יכול להיות שקראתי את זה באיזה סטיקר איפשהו.
תודה לך שסוף-סוף הראית את עצמך.
ברוכה הבאה להחלמה. מבאס פה.
בסדר, הבנתי. הייתי מגעילה.
הייתי קשוחה איתך, והגיוני שאת כועסת.
יש לך כל זכות לכעוס עליי. מגיע לי.
אולי באמת עדיף לך בלי שאקדח לך באוזן כל הזמן.
אולי תהיי מאושרת יותר ובריאה יותר בזכות זה.
אל תייפו את הגוף. ציירו את הקימורים. ציירו מה שאתן רואות.
הייתי הרבה יותר מדי קשוחה איתך.
איך שדיברתי על הגוף שלך, זה היה אכזרי. ולגמרי לא הוגן.
אבל לא הכול היה נורא כל כך. נתתי לך מוטיבציה לפעמים, לא?
הקלטת. השיעורים. היית עושה את זה,
דוחפת את עצמך, בלעדיי? את יכולה לומר את זה בכנות?
מי את חושבת שתהיי בלעדיי?
כל מה שטוב בחייך הוא בזכות...
באמת, באמת, באמת, כל כך עצוב לי על הבזבוז.
על בזבוז הזמן שלי. על ההרגשה המחורבנת ביחס לעצמי, יותר מכול.
יכולתי להשקיע את הזמן והכוחות האלה ב...
לא יודעת. להתיידד עם אנשים. להשפיע.
לעשות משהו, באמת, מכל הלב, לעשות כל דבר אחר.
למשל, יכולתי ללמוד לנגן במשהו. או איטלקית.
או יפנית או משהו. לא יודעת.
אולי לא יפנית. זה קשה מאוד. אבל יכולתי.
לאן הייתי יכולה להגיע עם העסק שלי היום,
אילו רק... אילו הייתי מקדישה חצי מהזמן והכוחות האלה ל...
ואני יודעת שזה לא מועיל לדבר ככה,
אבל פשוט... אתן יודעות, עצוב לי.
וכל השקרים שסיפרתי והנזק שגרמתי ו... מבינות?
ואני רוצה לאסוף את השברים של חיי.
אבל אני פשוט... אני פוחדת שזה מאוחר מדי.
תראי, אני לא אעמיד פנים שזה הכול חדי-קרן וקשתות בענן
בצד השני של ההחלמה.
אבל...
אמרתי שיש "אבל"?
הייתה לי תחושה שרמזת את זה.
אז תגידי לי מה רמזתי.
שזה לא מאוחר מדי.
אם את מחליטה כך.
אני חושב שהייתי תחת הרושם
שזה יהיה יותר סוג של טיפול זוגי.
צר לי לאכזב אותך, דני.
אך מטרת המפגש הזה היא להרים את המסך מעל תהליך ההחלמה
ובאופן כזה להכניס את יקירינו אל תוך החוויה הבודדה, המבודדת
והסודית כל כך
של מאבק בהתנהגויות התמכרותיות וכפייתיות.
טוב, אם כך,
יצא לך לשלוח הזמנה למאהב שלה?
בבקשה, אל תעשה את זה. בבקשה. -היא הזכירה את זה?
היא ציינה שהיא מזדיינת עם יזם קניונים מורמוני?
שאני די בטוח שהוא השטן.
אמרתי לך שזה נגמר. -לא אמרת לי כלום.
לא סיפרת לי כלום חוץ משקרים.
אתה כועס. זה מובן.
אבל לעת עתה אני מבקשת שנשמור על...
אני מנסה להשתנות. זה מה שאני עושה פה.
אני מנסה להחלים, ואני אכן מחלימה.
אני לוקחת אחריות הבעיות שלי. על כולן.
וכל הדברים שאתה כועס עליהם...
עשיתי אותם, את כולם.
אבל הם לא נפרדים.
זה קשור. כל העבודה... -הבנתי. הבנתי.
זה הולך להיות קטע כזה של "הרומן שלי היה תסמין".
לא. -את לא עשית את זה.
המחלה עשתה את זה, נכון? -זה לא מה שאני אומרת.
זה בכלל לא מה שאני אומרת. -לא מעניין אותי.
נמאס לי להיות קבוצת התמיכה שלך.
עושה רושם שממילא יש לך את זה כאן בשפע, אז...
כן, יופי. את עובדת על עצמך. זה בטח נחמד.
זה לא נחמד. זאת עבודה. זאת עבודה קשה מאוד.
כן. בסדר. אני צריך ללכת.
מחכה לי עוד נסיעה ארוכה ומחר יש לי יום חשוב.
ראיון עבודה לאיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות.
ולא מדובר בברברת בלבד. זאת עבודה ממשית בתכנון מדיניות.
עבודה שחורה. עבודה אמיתית.
אני שמחה לשמוע.
אני אודיע לך איך היה. אם אכפת לך בכלל.
תראי מה זה. כמעט סיימנו. אולי בסוף תצליחי לצאת מהמקום הזה.
אני שמחה בשמחתך. באמת. אבל מה השלב הבא?
החיים האישיים שלך הם כישלון.
מה שמשאיר לך יותר זמן לעסקי הכושר.
אבל מה זה בכלל אומר עכשיו?
את תוציאי עוד קלטת?
- יוני 1982 -
"מדריך הבולמית המחלימה לבריאות ולאיכות חיים"?
מי ירצה איזשהו קשר לזה?
תצטרכי למלא הרבה ימים ריקים.
במה תמלאי אותם?
לא נרדמת?
לא. אני לא מרגישה טוב.
כן, גם אני. הייתי צמאה, אז...
בכל אופן, לילה טוב.
נהדר. פשוט נהדר. גם היא מרמה.
בדיוק כמו שכולן כאן מרמות את עצמן.
חכי רגע.
אני מצטערת, אני פשוט...
שמעתי אותך.
טוב.
אני לא מנסה לתפוס אותך על חם או משהו. אני רק אומרת לך ששמעתי.
זאת חציית גבול.
את הדיירת. אני היועצת.
אבל זה המצב.
נפלתי. אני לא גאה בזה.
זאת לא הייתה הפעם הראשונה שלי, והיא בטח לא תהיה האחרונה.
זה בגלל הדברים האיומים
שאמרתי על... -לא. לא.
זה לא בגללך, מתוקה, לא. לא. אין לך כאלה כוחות.
אני יכולה לתרץ את זה במיליון תירוצים.
אבל האמת היא שאני עדיין נופלת לבור הזה לפעמים.
בסדר? החלמה היא דרך ארוכה.
את מאוכזבת?
לא, אני...
כן, קצת.
גם אני.
אבל מחר יום חדש.
לכי לישון קצת, שילה. טוב?
לילה טוב.
היי. אמרו לי לחכות בסלון הזה שנראה כמו לובי.
אבל דיברתי עם אישה ממש נחמדה ואמרתי לה את מי באתי לקחת,
ואז היא אמרה לי איפה את. אז...
בכל אופן, היי.
באת.
כן, זה כאילו הקטע שלי, לבוא.
קיבלתי את אות הנוכחות בתיכון.
סקסי מאוד. אז...
את צריכה עזרה עם התיקים? -לא, אני מסתדרת.
אני מצטערת.
את צדקת. מתברר. אני באמת זקוקה לעזרה.
הייתי זקוקה. אני זקוקה. עדיין.
כן.
רגע, אנחנו לא מדברות על התיקים, נכון?
לא. -לא. אני יודעת.
כל העניין ההוא של בריאות הנפש. כן, רק בדקתי. הבנתי.
לא, אני יכולה להתמודד עם המזוודה, אבל לגבי כל השאר, אני לא יודעת.
נחיה ונראה. -כן. כן.
אני לא בטוחה שיש לי כוח לזה יותר.
את יודעת, לאימון האירובי. לעסק.
אוי, בחייך.
יכול להיות שזה יותר מדי בשבילי.
טוב.
איך את יכולה להגיד את זה? איך את יכולה לוותר?
אני לא יודעת איך לעמוד שם ולהציג את עצמי כמומחית
כשעדיין יש לי כל כך הרבה דברים להבין בעצמי.
קיבלת מכתבי מעריצים.
החבר'ה מ"סטאל-גרונר" שלחו לי אותם
כשהם חשבו שאנחנו עדיין עובדות ביחד.
אנחנו עדיין עובדות ביחד?
לא חשוב. הרבה דברים לחשוב עליהם.
איזה יופי. קיבלתי מכתב?
לא רק אחד.
שילה היקרה, קלטת הכושר הזאת אדירה.
שילה היקרה, "באדי ביי שילה" הצילה את חיי.
אני לא יודעת איפה הייתי היום... -שילה היקרה, תודה לך.
תודה שהחזרת לי את חיי ואת בריאותי ואת הביטחון העצמי שלי.
לאחרונה חליתי בעקבות בעיה בריאותית.
הייתי במצב נוראי...
כדאי לך, כי זאת האמת לאמיתה.
את שינית את חיי.
תרגום: מרב שמבן