Egészségesebb vagyok, mint valaha,
már nem is emlékszem, mikor volt ilyen.
Nem tudom, voltam-e már valaha ennyire egészséges.
Alig várom, hogy az elmúlt két hét tudását
kamatoztassam majd a való életben.
Az étkezésmeditációkat.
Máris látom magam előtt, hogy a konyhaasztalnál csinálom
minden reggel a családdal.
Az „őszinte kifejezések” gyakorlatot. Az nagyon hasznos lesz.
Nem is beszélve a festésről és a naplóírásról,
meg persze a közösségi élményről, amit itt kaptam tőletek.
Annyira köszönöm! Tudom, hogy nem vagyok egyedül.
Aha.
Szinte kicserélődtem!
Megújultam. Egészséges lettem.
Igen, mondhatni, egészen máshogy állok az élethez.
Gondolom.
Jobban lettem.
És ezért őszintén hálás vagyok mindannyiótoknak.
Főleg neked, Luanne,
hogy kialakítottad ezt az egyedi környezetet a gyógyuláshoz.
Neked köszönhetem, hogy most már készen állok.
Készen állok a távozásra.
Te mi a faszomról beszélsz?
- Tessék? - Jobban vagy, mi?
Tévképzeteid vannak.
Ne már, Luanne! Vagy én őrültem meg? Én…
Tudod, mit gondolok erről a szóról.
Annyit tesz: „egy nő, akivel nem értek egyet.”
- Jó, kösz. Szóval… - Ez így nem jó.
Most nagyon megbántott.
Most úgy érzem, hogy ideszartál elénk a padlóra,
hogy ez csokikrém.
- Harriet. - Mi? Szótlanul hallgassam
Miss America baszott köszönőbeszédét?
Tudjuk, hogy könnyen konfrontálódsz, Harriet.
De azt is tudjuk, mire vezet, ugye?
Úgyhogy hűtsd le magad, szivi!
Szerintem végeztünk a ma reggeli terápiával.
Köszönöm, hogy itt voltatok.
Kellemes időtöltést a szabadprogramhoz,
és találkozunk 12.30-kor az ebédlőben!
Sheila, beszélhetnék veled a bungalóban?
Hogyne.
Na, ezt most jól elcseszted!
Tessék!
Ha esetleg elfelejtetted volna, ami másokkal is előfordult már,
ez itt egy önkéntes program. Erre emlékszel még, ugye?
Igen. Persze, igen.
Szuper, szuper. Mert ha nem emlékeztetnélek rá,
akkor nem lennék jó tanácsadó. Azért alapítottam ezt a helyet…
Már megint jön a sztorizgatás…
Nem evett. A szülei elküldték egy szanatóriumba.
Lekötözték. Kényszeretették.
Elhatározta, hogy ez senkivel sem történhet meg. Tudjuk.
…erőltetnem. De a végén akkor is rajtad múlik.
Mi a véleményed erről?
Sheila?
Igen. Csak eszembe jutott valami.
De megismételnéd, kérlek? Hogy miről kérdezted a véleményem?
Sheila, szerinted tényleg készen állsz hazamenni?
Bocsánat, hogy manipulálni akartalak az előbb,
megkérdezhettem volna, hogy elmehetek-e.
Nem kell bocsánatot kérned.
Az ártalom felismerése.
Az egyik lépésed. Rajta van a listádon.
Pontosan. Az én listámon.
De ebben az esetben igenis elvárt a bocsánatkérés,
és nem tőlem.
Én nem kérek bocsánatot Harriettől. Az a nő…
Nem szereted az „őrült” szót,
- de kicsit… - Én rólad beszélek, Sheila.
Ha nem őszintén veszel részt a folyamatban,
akkor magadnak tartozol ezzel.
Gondolhattad volna!
Biztos rá van hímezve valamelyik hülye díszpárnájára.
Mi hasznod van ebből? Egy jó nagy pénzkidobás az egész.
Másképpen, ha nem próbálkozol, egyetértek.
Akkor menj haza!
Minden foglalkozáson ott vagyok. Aktívan részt veszek.
Az aktív részvétel őszinteséggel jár.
Ne azt mondd, amit hallani akarok, hanem azt, amit tényleg gondolsz!
Arra senki sem kíváncsi, ő meg aztán főleg.
Így is aktívan részt veszel a pénzeddel. Drága az a sok türkiz. Bár ízléstelen.
Ez rajtad áll, Sheila. Haza is mehetsz, most azonnal.
Elkönyveled sikerként, és folytatod ott, ahol abbahagytad.
Vagy itt maradsz, és komolyan veszed, vállalva a kemény harcot.
Ott kezdődik az igazi változás.
Szóval hogyan döntesz?
Miért nem voltál határozottabb?
Már össze is pakoltál.
De beijedtél, mint mindig.
Hangosan felnevettem, amikor megláttam a táskádat.
Köszi szépen.
Örülök, hogy jókedvre derítettelek.
Tényleg azt hitted, hogy ez beválik? Ez az őszinteség, meg a hálálkodás?
„Meggyógyultam! Pá!”
Érdekes volt nézni.
Amolyan morbid módon, mintha egy mókus vízisízett volna.
Miért érdekel ez téged?
Hát, az érdekel nem jó szó rá, de…
Biztos nem mindenkinek olyan jó itt, mint neked.
Miért vagy velem ekkora seggfej?
- Ez egy fair kérdés. - Tudom.
Megvan az oka. Csak nem tudom jól megfogalmazni.
Az arcodhoz van köze. Részben.
Te csináltál valamit a kézi súlyzóimmal?
Úgy nézek én ki, mint aki csinált valamit a kézi súlyzóiddal?
Jézus Mária!
Ha sokáig maradsz itt, az ő szintjére süllyedsz.
Elég!
Biztos? Lehet, még nála is jobban becsavarodsz.
Itt ez a kéthetes hülyéskedés, de egyre csak többet várnak.
Kiszipolyoznak, az üzleted meg közben szépen elsorvad.
Nagy becsapás az egész.
Nézz már körbe! Hogy van pénze Luanne-nek ennyi ingatlanra?
Már két hete nem csináltad.
Jobban nézel ki. Jobban érzed magad. De ő nem akarja, hogy ezt elhidd.
Mert minél betegebb vagy, annál többet pengetsz.
Még több bevétel a kapzsi Luanne-nek. Neked meg még kevesebb.
1982 MÁJUS UTOLSÓ NAP!!!
Tudatos étkezés. Mi az?
Nagyjából az, aminek hangzik.
Tudatosan enni az élvezetért, testünk táplálásáért,
ahelyett, amire eddig használtuk az ételt.
Mondjatok pár példát!
Megnyugtatásra.
Kapcsolatra.
Elkerülésre.
Ezeket jól ismerjük.
Na, ezt oldd meg! Úszol vagy elsüllyedsz. Én nem segítek.
Szeretetre?
Ez kérdés volt? Mert a végén… felvitted a hangsúlyt.
- Mehetsz sétálni. - Komolyan?
- Már megint ezt csináljuk? - Akár kétszer is.
Ki mondaná el a narancsgyakorlat hat lépését?
Harrieten kívül bárki.
Az anorexiások akkora stréberek!
Úgy emeli a kezét, mintha engedélykérő rakéta lenne.
Tart, lát, szagol, ízlel, nyel, ismétel.
- Közben benyal. - Ügyes, Melinda.
Önmagad megfigyelése a lényeg, az érzékekre való összpontosítás.
Néhányunknak ez teljesen a komfortzónánkon kívülre esik.
Nem kell feltartanod a kezed.
- Bocsánat! - Nem kell bocsánatot kérned.
- Bocsánat. Bocsánat. Bocsánat. - Semmi baj. Semmi baj.
Választhatok másik narancsot?
Úgy érzem, ez valami problémát rejt.
Ajaj! Ez hosszú lesz.
Nyugodtan.
Bocsánat. Ez olyan kínos! Mindenki rám vár.
- Bocsánat. - Semmi baj.
Ott volt az életed, a kazettád, a fejlődő üzleted,
és ezt mind otthagytad ezért a baromságért.
Most közöttük élsz. Tényleg itt akarsz lenni?
…mintha egy idegen hagyta volna itt egy távoli bolygóról.
Még sosem láttatok ilyet ezelőtt.
Milyen ez a narancs? A színe? A formája?
Ez csak egy narancs. Egy nyomorult narancs.
Milyen érzés a kezetekben tartani? A súlya, a textúrája.
Nézzétek meg a rücskeit, a gödröcskéit!
Most lehámozunk egy kis darabot a héjából,
amely tele van illóolajokkal,
a gyümölcs hártyáját óvva.
Szívjátok magatokba!
Tudatosítsuk, hogy a szaglás maga is fogyasztás!
Az illata feljut az orrba, egészen a tüdőig.
Egy év lesz, mire egyáltalán beleharapsz.
Nevetséges!
Most tegyetek egy gerezdet a szátokba,
de még ne harapjatok rá! Csak érezzétek a szátokban!
Figyeljétek meg, milyen érzést kelt, hogyan reagál rá a testetek!
Most ezeket figyeljük meg egy pillanatra, társítások nélkül!
Méltóság nélkül.
Tetszik ez a hang, Melinda!
Igen. Bármilyen reakció rendben van, csak még mindig ne harapjatok rá!
Most csak tudatosan megfigyelünk.
Utána mi jön? Elmegyünk a mosdóba,
és együtt kiszarjuk a narancsot? Mindenről lemondasz.
Elpocsékolod azt a kis időt, ami még maradt az életedből.
Hagyd már abba!
Elnézést! Csak… Ez nekem nem megy. Nektek igen. Nekem… Én erre nem vagyok képes.
Nem teheti. Nem léphet le.
Vissza a narancshoz, Harriet! Vissza a narancshoz!
Szedhetek egy virágot?
- Igen. - Nem, kicsim.
Bocs, kicsim. De ez a sok virág mindenkié, nem a miénk.
Meddig maradsz itt, mami?
Mondtam, édesem. Pár hétig. Mindjárt vége.
Igen. Tízet alszol, aztán otthon leszek.
Az nem olyan rossz. Hogy van Fáncsi?
Beteg. Beütötte a fejét.
Elmegy a fejdoktorhoz, hogy meggyógyítsa.
Hogy ütötte be a fejét?
Hát, addig még nem jutottunk el.
Kapok egy kutyust!
Micsoda?
Azta, ez elég nagy és új dolog!
Igen. Elmentünk egy állat… menhelyre.
És volt ott pár aranyos kutya.
Az egyiket Oreónak hívták… ami nagyon tetszett nekünk.
De viselkedésproblémái vannak, meg valami szembetegsége is,
ami kicsit bajos, szóval… De igen, beszélünk róla.
Ez izgalmas!
Köszönöm, hogy elhoztad.
Hálás vagyok érte. Kedves gesztus tőled.
Hát, nem fogom kitenni őt a problémáinknak.
Csak meg akart mutatni így, hogy ő legyen a hős, aki kutyát vesz neki.
Még több lapátolni való szar. Erről van szó.
Annyira haragszom rád!
Nem tudom, elmúlik-e valaha ez az érzés.
- Saj… Danny. Sajnálom. - Nem. Figyelj!
Figyelj rám! Hadd mondjam el!
Tudom, hogy most azért vagy itt,
mert egy súlyos gonddal küzdesz, és büszke vagyok rád, hogy bevállaltad.
Ez becsülendő.
Itt ez az ördögi kör, amit meg kell törnöd,
és ez csak rajtad múlik.
Mayáért.
Ennek örülök. Ennyi.
De még mindig nagyon haragszom rád.
SZERETET
Akkor kezdjük el!
Mi a fene?
- Ez… Ó, bassza meg! - Jól van.
Tudom, hogy éreztek. Kimerültek vagytok?
- Rájöttem, miért utállak. - Ez elkerülhetetlen volt.
- Mégis honnan… - Lucyé a kazetta.
Meg is feledkeztem róla, amíg be nem tettem, hogy tornázzak egyet.
És megláttalak.
Várjatok! Megmagyarázom az egészet.
Ezt is csinálod a tanítás mellett, vagy…
Nem, csak ezt.
Beszarok rajta!
Azt mondtam, hogy tanítok. És ez így is van.
Ti csak beleláttátok a többit.
A féligazság ugyanúgy hazugság.
Szerintem még rosszabb is, mivel benne van a lapítás.
Rendesen lapít. Az már biztos.
Én nem így gondolom.
És nem értem, mi közötök van ahhoz, hogy mivel foglalkozom.
Abból a dologból húzol hasznot, ami miatt itt vagyunk.
Te vagy a róka a tyúkólban.
Nem akarnak itt. Nem szeretnek itt.
Te mégis ragaszkodsz a helyhez. Térj már magadhoz!
Mi lesz ezzel a hülyeséggel, hogy ha elmész innen?
Hát, én nem értem, mi köze a kettő dolognak egymáshoz.
Miért vennék meg a kazettádat, ha kiderül, hogy gondjaid vannak?
„Csak most! Csupán 9,95 dollár és egy kínzó evészavar fejében
ti is lehettek ilyenek!”
Ja, ezt nem bírom én benned.
Csak akkor lesznek boldogok, ha te is ilyen megkeseredett leszel, mint ők.
Hát, az az igazság, hogy nem tudom, visszatérek-e ehhez.
Nem tudom, menne-e…
Nekem tetszik.
- Jó a zene. - Igen, egészen élvezetes.
És Luanne helyesli a mérsékelt testmozgást. Sőt, egészségesnek tartja.
Magában eszed a mustárt vacsorára. Mit tudsz te az egészségről?
Testhálaúszásra megyünk.
Jössz velünk?
Inkább egy savfürdőt…
Jó.
Szuper.
Az exem örülhetett, hogy kokófüggő volt,
azzal le lehet állni.
Ha kajafüggőséged van, az sokkal keményebb.
Meg kell barátkoznod az ellenséggel.
Egészséges, tartós kapcsolatot kell kialakítani azzal, ami megöl.
De nem oktatok ki senkit.
Most jön a kioktatás, három, kettő… Három, kettő…
Az az igazság, hogy annyit tanulhatok tőletek, mint ti tőlem.
Ezt az öncélú papolást…
Mintha egy iskolaigazgató bögréjéről szedte volna…
Sheila, te jössz. Miért vagy hálás?
Jó. Ma felébredtem.
Ami jobb, mint a másik véglet.
Két hete először láttam a lányomat.
És nagyobbnak tűnt.
Másmilyennek.
De az nem lehet, ugye?
Mármint biztos csak érettebb lett az anyja nélkül.
Van valami, amiért hálás vagy itt? Lehet kis dolog is.
Azért, hogy kritizáltak a kamuzásomért? Az elég kicsi?
Most nem jut eszembe semmi.
Ne gondolkozz! A szájunk jól megvan az agyunk nélkül is.
Néha túlságosan is.
Ő is ugyanúgy kamuzik, mint a többiek.
Körbe ülnek, beszélnek, hámozgatják a narancsot,
közben a Vinnie Greenek kint hasítanak.
Látom, hogy gondolkozol valamin.
Amit nem mondasz ki. Az érdekelne engem.
Ó, dehogy.
Mindig visszatartod a dolgokat, Sheila. Ezt mind tudjuk.
Nem akarnád most kiengedni?
Nincs varázserőd. Nem látsz bele a lelkembe.
Nem vagy bölcs, de még cs-csak okos sem. Vicces biztosan nem.
A mondandód úgy hangzik, mintha valami motivációs poszterről
szedted volna össze.
Azt hiszed, te vagy itt a Dalai láma,
de igazából csak egy magányos, régebben dagadt leszbi vagy,
aki nevetségesen sok türkizt hord.
- Befejezted? - Nem.
Visszabeszél. Sétálnia kéne.
Pofa be, Melinda! Te kibaszott gyerek! Akkora buzgó mócsing vagy!
Még a saját gyógyulásodra sem tudsz figyelni anélkül, hogy ötpercenként
buksisimit várj a felnőttektől!
Te meg azt hiszed, hogy kemény feminista vagy,
de közben azért utálsz,
mert én szebb és sikeresebb vagyok nálad.
Odakint nincs semmilyen életed.
Neked ez a nyári tábor,
ahol azt érezheted, végre vagy valaki.
Jól van, Sheila.
A gyógyulás egy nagy szar,
inkább visszamegyek a mosdóba, és a WC fölé hajolok!
- Ez az! Vége. Menj! - Várj!
Megőrültél? Megutáltattad magad. Gyűlölnek. Menj!
Tudod, mi a klassz ebben a mentális betegségben?
Senki sem mondhat neked olyan undorító dolgokat,
amit te már ne mondtál volna saját magadnak.
Lehet, ezt egy motivációs poszteren olvastam.
Köszi, hogy végre aktívan részt vettél.
Üdv a gyógyulás útján! Jó szar lesz.
Jól van, megértem. Szemét voltam.
Szigorú voltam veled, érthető, hogy most dühös vagy.
Minden jogod megvan hozzá. Megérdemlem.
Talán jobb lenne, ha nem duruzsolnék állandóan a füledbe.
Lehet, boldogabb és egészségesebb lennél.
Ne idealizáljátok a testet! Rajzoljátok le a formákat! Amit láttok.
Túl durva voltam veled.
Gonosz volt, ahogy a testedről beszéltem. És nagyon nem fair.
De azért volt jó része is. Néha még motiváltalak is, nem?
A kazetta. Az órák. Elérted volna mindezt,
kitartottál volna, ha én nem lennék? Őszintén ezt hiszed?
Szerinted mihez kezdesz majd nélkülem?
Minden jó az életedben nekem…
Annyira szomorú vagyok az elvesztegetett dolgokért!
Az időért. A rossz érzésekért, amit magammal kapcsolatban gondoltam.
Az az idő meg energia arra is mehetett volna, hogy…
nem is tudom. Barátkozzak. Elérjek valamit.
Bármit alkossak, bármi mást.
Megtanulhattam volna hangszeren játszani. Vagy olaszul, basszus!
Vagy értitek, japánul. Nem tudom.
Talán nem japánul. Az nagyon nehéz. De megtehettem volna.
Hol tarthatnék most az üzletemben,
ha… a fele időt és energiát inkább…
Tudom, ezek a gondolatok nem túl produktívak,
de… értitek, elszomorít a dolog.
Az a sok hazugság, az okozott sérelmek… Értitek.
Össze akarom szedni az életemet.
De… félek, már túl késő.
Figyelj, most nem fogok úgy tenni, mintha minden szuper lenne
a gyógyulás útján.
De…
Mondtam, hogy „de”?
Úgy éreztem, utaltál rá.
Mondd, mire utaltam!
Hogy még nincs késő.
Ha te így látod.
Nos, én azt hittem,
most főleg a párterápián lesz a hangsúly.
Sajnálom, hogy csalódott, Danny.
De ez a beszélgetés arra van, hogy megvizsgáljuk a gyógyulási folyamatot,
így a szerettek bepillantást nyerhetnek
a kényszerbetegségek magányos, elszigetelő és titkos világába.
Nos, ha ez a helyzet,
akkor a szeretője is kapott meghívót?
- Ó, kérlek, ne csináld! Kérlek! - Említette?
Hogy összefeküdt egy mormon ingatlanfejlesztővel?
Aki szerintem maga az ördög.
- Mondtam, hogy annak vége. - Nem mondtad.
Csak hazudtál nekem.
Dühös. Ez teljesen érthető.
De korlátozzuk a beszélgetést a…
Próbálok megváltozni. Ezért jöttem.
Hogy jobban legyek, és jobban is vagyok.
Én vállalom a felelősséget. Minden tettemért.
És azokat, ami miatt dühös vagy…
én tettem, mindet.
De ezek nem választhatók szét.
- Összekapcsolódnak. A munka… - Értem. Értem.
Azt mondod, hogy „a viszonyod egy tünet volt.”
- Nem. - Nem te csináltad.
- Hanem a betegséged, mi? - Én nem ezt mondtam.
- Egyáltalán nem ezt mondtam. - Nem érdekel.
Nekem elegem van abból, hogy téged lelkesítselek.
Úgy látom, ezt amúgy is megteszik itt neked…
Jó. Dolgozol magadon. Jó neked.
Nem az. Ez munka. Tényleg kemény munka.
Jó. Rendben. Én most megyek.
Holnap hosszú és nehéz napom lesz.
Állásinterjúm lesz az ACLU-nál.
Nem komolytalan munka. Hanem rendes civil jogi dolgok.
Piszkos munka. Igazi munka.
Ennek örülök.
Hát, majd szólok, hogy ment. Már ha érdekel.
Odanézz! Mindjárt vége. Úgy tűnik, túlélted a dolgot.
Örülök neked. Tényleg. De most mi lesz?
A magánéleted kész káosz.
Azaz több idő jut majd a fitneszüzletre.
De mi lesz azzal?
Kiadsz még egy kazettát?
1982 JÚNIUS
„Gyógyulófélben lévő bulimiás egészségügyi kalauza”?
Ki akarna beszállni egy ilyenbe?
Lesz bőven szabadidőd.
Mivel fogod kitölteni?
Nem tudtál aludni?
Nem. Nem vagyok túl jól.
Igen, én sem. Kicsit szomjas voltam…
Na mindegy, jó éjszakát!
Nagyszerű. Igazán nagyszerű. Ő is kamuzik.
Itt mindenki csak becsapja önmagát.
Várj!
Bocsánat, csak… h…
Hallottalak.
Értem.
Nem akarlak bajba keverni. Csak mondom, hogy hallottalak.
Ezzel átlépsz egy határt.
Te páciens vagy. Én meg a tanácsadó.
De most ez van.
Visszaestem. Nem túl jó érzés.
Nem ez volt az első, és valószínűleg nem is az utolsó.
Ez a szörnyű dolgok miatt van,
- amit mondtam a… - Ó, nem. Nem.
Nem te tehetsz róla, drágám, nem. Nem. Nincs akkora hatalmad.
Millió okot mondhatnék rá.
De, tudod, az az igazság, hogy néha még mindig visszaránt.
Érted? A gyógyulás hosszú út.
Csalódott vagy?
Nem…
De, egy kicsit.
Én is.
De ott a holnap.
Feküdj le, Sheila! Oké?
Jó éjt!
Szia! Mondták, hogy a lobbiszerű nappaliizében várakozzak.
De találkoztam egy kedves nővel, mondtam neki, hogy kiért jöttem,
aztán ő mondta, hogy hol vagy. Szóval…
Na mindegy, szia!
Hát eljöttél!
Hát, én ilyen vagyok, mindenhol ott vagyok.
Gimiben még díjat is kaptam érte.
Nagyon vad. Szóval…
- Segítsek a táskáiddal? - Nem, köszi.
Sajnálom.
Igazad volt. Mint kiderült. Tényleg kell segítség.
Kellett. Kell. Még mindig kell.
Igen.
Várj, most nem a táskákról beszélsz, ugye?
- Nem. - Aha. Tudom.
Az egész mentális izéről. Csak rákérdeztem. Jól van.
Nem, a bőrönddel elvagyok, de a többivel… még nem tudom.
- Majd meglátjuk. - Meg. Meg.
Nem tudom, képes vagyok-e még rá.
Az aerobikra. Az üzletre.
Ó, ugyan!
Lehet, hogy túl sok ez nekem.
Jól van.
Hogy mondhatsz ilyet? Képes vagy feladni?
Nem tudom, hogy lehetnék én a szakértő,
ha még mindig annyi hiányosságom van.
Kaptál rajongói levelet.
A Stahl/Grunnertől küldték,
azt hitték, még mindig társak vagyunk.
Még mindig társak vagyunk?
Mindegy. Most nem ez a fontos.
Ez kedves! Levelet kaptam?
Többet is.
Kedves Sheila, imádom a tornakazettád!
Kedves Sheila, az Alakformálás Sheilával életmentő.
- Nélküled nem tudom… - Kedves Sheila, köszönöm.
Köszönöm, hogy visszaadtad az életemet, az egészségemet, a magabiztosságomat.
Hazavágott egy egészségügyi hír.
Annyira…
Nagyon is, mert ez az igazság.
Megváltoztattad az életem.
A feliratot fordította: Alimuradov Dóra