Jeg er friskere enn jeg har vært på veldig lenge,
lenger enn jeg kan huske.
Jeg tror kanskje aldri jeg har vært så frisk.
Jeg gleder meg til å ta med alt jeg har lært her disse to ukene,
og bruke det i livet der ute.
Jeg mener, måltidsmeditasjon.
Jeg kan se meg selv gjøre det ved kjøkkenbordet
hver morgen sammen med familien.
"De ærlige uttrykkene" blir til stor hjelp.
For ikke å snakke om kunsten og dagboken.
Og følelsen av samhold dere har gitt meg.
Takk. Nå vet jeg at jeg ikke er alene.
Akkurat.
Jeg føler meg som et nytt menneske.
Et nytt og sunnere menneske.
Ja, man kan vel si at jeg har fått et nytt syn på livet.
Sikkert.
Jeg er bedre.
Og jeg er så takknemlig for alt dere har gjort.
Særlig du, Luanne,
som har skapt dette unike miljøet å bli frisk i.
Det er takket være deg at jeg er klar.
Klar til å reise.
Hva faen er det du snakker om?
-Unnskyld? -Så du er bra nå?
Du innbiller deg ting. Kom igjen, Luanne. Er det jeg som er gal?
Du vet hva jeg syns om ordet "gal". Det betyr bare "en kvinne jeg er uenig med".
-Takk... -Du går over streken.
Nå føler jeg meg angrepet.
Og jeg føler at du nettopp bæsja på gulvet og kalte det en sjokoladedessert.
-Harriet. -Må jeg sitte her
og høre Miss America holde takketale?
Du havner lett i konfrontasjon, Harriet. Men vi vet jo hva det fører til.
Så ta det litt rolig.
Jeg tror vi avslutter morgenens samtale her.
Takk for at dere kom.
Nyt fritimen deres, så ses vi i spisestuen kl. 12.30.
Sheila, kan vi to ta en prat i annekset?
Klart.
Skal si du gjorde vondt verre.
Vær så god.
I tilfelle du har glemt det, og du ville ikke vært den første,
så er dette opplegget frivillig. Du husker det?
Ja da, det gjør jeg.
Godt. For hadde jeg ikke minnet deg på det, ville jeg ikke gjort jobben min.
-Jeg startet stedet fordi... -Og her kommer alt en gang til.
Hun spiste ikke. Foreldrene sendte henne på psykiatrisk. De tvangsfôret henne.
Og hun lovet at ingen skulle oppleve det samme. Ja da!
Når alt kommer til alt, er det opp til deg.
Så hva sier du?
Sheila?
Ja. Jeg tenkte bare på noe annet.
Men kan du gjenta det? Hva syntes jeg om hva?
Sheila, syns du virkelig at du er klar til å reise hjem?
Unnskyld at jeg prøvde å manipulere deg, ikke bare spørre om jeg kunne få dra.
-Du trenger ikke å unnskylde deg. -Jeg ser at jeg gjorde feil.
-Det er et av stegene. Det står på listen. -Det stemmer. Jeg skrev den.
Og her er det noen som skal ha en unnskyldning,
men det er ikke meg.
Jeg sier ikke unnskyld til Harriet. Jeg vet du ikke liker ordet "gal"...
-...men hun er litt... -Jeg mener deg, Sheila.
Hvis du ikke går inn i dette med ærlighet, skylder du deg selv en unnskyldning.
Den burde du ha forutsett.
Hun har det vel brodert på en av de teite putene sine.
Hva får du ut av dette? Annet enn en feit regning.
Så hvis du ikke har tenkt å prøve, så ja.
Da skal du ikke være her.
Jeg deltar på alle aktiviteter og øvelser. Jeg er med.
Men du må være ærlig.
Ikke bare si det jeg vil høre, men hva du faktisk tenker.
Ingen vil høre hva du tenker.
Og du er jo her med sjekkheftet. Den stilen der er nok dyr.
Du bestemmer, Sheila. Du kan reise nå.
Kalle dette en seier og bare fortsette som før.
Eller du kan bli her, følge prosessen og grave i det vanskelige.
Det er der vi finner virkelig endring. Så hva blir det til?
Du kunne bare sagt at du ville dra. Du skulle jo dra.
Men du mistet motet, som vanlig.
Jeg lo godt da jeg så at du hadde pakket vesken din. Takk for den.
Fint at jeg fikk deg til å smile.
Trodde du det skulle funke? Å late som du var ærlig og takknemlig.
"Jeg er kurert. Ha det."
Fascinerende å se.
På en unaturlig måte, som et ekorn på vannski.
Hva bryr det deg?
Jeg bryr meg vel ikke så mye, men...
Alle trives ikke her like godt som deg.
Hvorfor er du alltid en drittsekk?
-Det er et rimelig spørsmål. -Ja.
Jeg klarer ikke helt å sette fingeren på det.
Det er noe med ansiktet ditt.
Har du gjemt manualene mine?
Ser det ut som jeg har gjemt manualene dine?
Å, herregud.
Du kommer til å bli like ille som henne.
Nå er det nok.
Sikker på det? Kanskje du blir enda verre.
To uker med dette tullet, og nå vil de bare ha mer.
De suger alt ut av deg, mens firmaet ditt dør.
Det er bare lureri.
Hvordan tror du Luanne har hatt råd til den store eiendommen?
Du har ikke gjort det på to uker.
Du ser bedre ut, har det bedre. Men det vil hun ikke at du skal se.
Jo sykere du er, desto mer tjener hun.
Mer penger til griske Luanne. Mindre til deg.
Hva er mat med tilstedeværelse? Egentlig det det høres ut som.
Å spise med bevissthet om nytelse og ernæring,
ikke alt det andre vi bruker mat til.
Noen forslag?
Trøst.
Selskap.
Flukt.
Alt dette er kjent.
Du får klare deg selv. Jeg bryr meg ikke.
Kjærlighet?
Var det et spørsmål? For stemmen gikk opp i slutten.
-Den som er frekk, må vekk. -Jaså?
-Ikke en gang til, vel? -Jeg kan gjenta det.
Hvem vil forklare de seks stegene i appelsinøvelsen? Ikke Harriet.
Alle anorektikere er flinkiser. Hånden opp som en bekreftelsesrakett.
Holde, se, lukte, smake, svelge, gjenta.
-Og smisking. -Bra, Melinda.
Det handler om å være i seg selv og i sanseopplevelsen.
Og for enkelte av oss er ikke det spesielt behagelig.
Du trenger ikke å rekke opp hånden. Og du trenger ikke å si unnskyld.
-Unnskyld. Unnskyld. -Alt i orden.
Kan jeg ta en annen appelsin? Det føles som det er noe galt med den.
-Oi, dette kan ta tid. -Vær så god.
-Unnskyld. Nå må alle vente på meg. -Alt i orden.
Du hadde et liv og et firma i vekst,
og alt det ofrer du for dette våset.
Nå er dette stammen din. Er det her du vil være?
Som om et romvesen slapp den ned fra en fjern planet.
Og du har aldri sett noe lignende.
Hva er spesielt med den? Fargen? Formen?
Det er bare en helt vanlig appelsin.
Hvordan føles den i hånden? Tyngden, overflaten.
Se på alle søkkene og ujevnhetene.
Og nå begynner vi med en bit av skallet.
Der all den velduftende oljen ligger.
Den beskytter frukten.
Prøv å kjenne på det.
La oss huske hvordan lukten er en måte å ta ting inn på.
Den går gjennom nesen til lungene.
Det tar et år før du faktisk får ta en bit. Latterlig.
Og nå putter du en appelsinbåt i munnen.
Prøv å vente med å tygge på den. Bare kjenn på den i munnen.
Legg merke til hvordan det føles, og hvordan kroppen reagerer.
Vi skal bare ta dette inn en stund uten å dømme.
Og uten verdighet.
Jeg liker lydene, Melinda.
Ja. Alt som kommer, er greit, men prøv å ikke tygge.
Vi er bare bevisste og observerer.
Og så skal vi på do sammen
og drite appelsinen ut igjen? Du går glipp av sjansen din.
Du kaster bort tiden du har igjen, til å gjøre noe i livet.
Nei, du må slutte!
Unnskyld. Dette klarer jeg ikke.
Hun kan ikke bare gå.
Tilbake til appelsinen, Harriet.
Kan jeg plukke en?
-Klart. -Nei, vennen.
De er her for at alle skal få nyte dem, ikke bare vi.
-Hvor lenge skal du være her, mamma? -Et par uker. Det er snart over.
Ja, du skal sove ti netter, og så kommer jeg.
Det går fint. Hvordan går det med Pinky?
Hun er syk. Hun slo hodet sitt. Hun må til hodedokteren for å bli frisk.
Hvordan slo hun hodet?
Så langt har vi ikke kommet.
Jeg skal få en hund.
Hva?
Det var stort og nytt.
Ja. Vi var på besøk på et dyrehjem.
Og hilste på noen søte hunder.
En av dem het Oreo. Og den likte vi.
Men hun hadde atferdsproblemer og et øye som rant.
Ikke helt bra. Men vi snakker om det.
Spennende.
Takk for at du tok henne med. Det var snilt. Du hadde ikke trengt å gjøre det.
Det vi sliter med, skal ikke gå ut over henne.
Han vil hun skal se deg sånn, så han kan være helten som skaffer hund.
Mer dritt du må måke. Sånn er det.
Jeg er så sint på deg. Jeg vet ikke om jeg noen gang kommer over det.
-Jeg er lei for det. -Nei, hør nå.
Hør nå. La meg få si dette.
Jeg forstår at du har problemer
som er store og virkelige, og jeg er stolt av deg for at du tar tak i dem.
Det skal du ha skryt for.
Vi må ut av den onde sirkelen, og det er opp til deg.
For Mayas skyld.
Så det er bra. Og det var alt.
Men jeg er så sint på deg.
Nå kjører vi.
Hva faen var det?
-Er det... Å, faen. -OK, folkens.
Jeg vet hvordan det føles. Dere føler dere utslitt?
-Nå vet jeg hvorfor jeg ikke liker deg. -Det måtte jo skje.
-Hvor fikk du... -Lucy hadde en.
Jeg hadde helt glemt det, men så satte jeg den på for å svette litt.
Og der var du.
Vent litt. Jeg kan forklare alt sammen.
Gjør du dette i tillegg til å være lærer eller...
Bare dette, ja.
Utrolig.
Jeg sa bare at jeg underviste. Og det gjør jeg.
Dere trakk deres egne slutninger.
Småløgner er like ille som ekte løgner.
Jeg syns det er verre, siden det er så utspekulert.
Hun er ganske utspekulert. Det er sikkert.
Jeg ser det ikke sånn. Og dere har ikke noe med hva jeg jobber med.
Du selger akkurat det vi er her og får behandling for.
Du er reven i hønsehuset.
De vil ikke ha deg her. Men du vil absolutt bli. Nå må du våkne!
Hva skjer når du skal selge denne dritten etterpå?
Jeg syns ikke det har noe med saken å gjøre.
Ingen vil ha den, når de finner ut at du er en av oss.
"For kun $9,95 og en grusom spiseforstyrrelse
kan du også se ut som meg."
Ja, det er derfor jeg ikke liker deg.
De gir seg ikke før du er like nedbrutt som de er.
Jeg vet ikke engang om jeg skal fortsette med dette.
Jeg vet ikke om jeg kan...
Jeg liker den.
-Musikken er bra. -Ja, den er fengende.
Og Luanne sier at moderat trening er greit. Sunt, til og med.
Du spiser sennep til middag. Hva vet du om hva som er sunt?
Vi skal verdsette kroppen med et bad. Vil du bli med?
Du ville heller badet i syre.
OK.
Så bra.
Eksen min var heldig som var hekta på kokain. Hun kunne slutte.
Når du misbruker mat, er det mye vanskeligere.
Du må gjøre deg til venn med fienden.
Bygge et sunt og varig forhold til det som tar livet av deg.
Men jeg skal ikke oppdra noen.
Her kommer det. Om tre, to...
Jeg kan lære like mye av dere, som dere kan lære av meg.
For noe skinnhellig piss!
Sånt som står på rektors kaffekopp på ungdomsskolen.
Sheila, det er din tur. Takknemlighet.
OK. Jeg våknet i dag.
Det er jo bedre enn alternativet.
Jeg fikk møte datteren min for første gang på to uker.
Og hun virket større.
Annerledes.
Men det kan jo ikke stemme?
Hun har vel bare vokst på å være borte fra moren sin.
Noe annet du er takknemlig for? Det kan være noe lite.
Hva med å bli konfrontert med uærligheten din?
Jeg kommer ikke på noe.
Prøv å la være å tenke. Munnen min klarer seg fint på egen hånd.
Noen ganger litt for fint.
Like full av piss som de andre.
De snakker om følelser og skreller appelsiner,
mens Vinnie Green-typene der ute tar over.
Jeg ser det er noe.
-Det er jeg interessert i. -Det er hun ikke.
Du har holdt tilbake, Sheila. Det vet vi godt.
Kan du prøve å åpne deg for en gangs skyld?
Du har ikke magiske evner. Du kan ikke se inn i sjelen min.
Du er ikke klok, du er ikke engang smart. Og ikke morsom.
Alt du sier, høres ut som noe du har lest på et klistremerke.
Du tror du er Dalai Lama,
men du er bare en ensom, tidligere overvektig lesbe
som bruker altfor mye turkis til at noen kan ta deg på alvor.
-Var det alt? -Nei.
Nå er hun frekk. Hun må vekk.
Hold tåta, Melinda. Din drittunge! Du er en smisker.
Du klarer ikke engang å jobbe med problemene dine uten å be alle voksne
klappe deg på hodet!
Og du later som du er tøff feminist,
men du hater meg bare fordi jeg er penere og mer vellykket enn deg.
Du har ikke noe liv der ute.
Dette er det eneste stedet du kan virke viktig.
Greit, Sheila.
Når jeg ser dere,
vil jeg heller ligge på badegulvet med hodet i do.
-Sånn. Nå må du dra. -Vent.
Er du sprø? Nå hater de deg. Reis!
Vet du hva som er stilig med denne psykiske lidelsen?
Ingen kan si noe til deg, uansett hvor slemt det er,
du ikke har sagt til deg selv fra før.
Tror jeg leste det på et klistremerke.
Takk for at du ga noe til slutt.
Velkommen til behandling. Det suger.
Greit, jeg skjønner. Jeg har vært en dust.
Jeg har vært streng, og du har rett til å være sint. Jeg fortjener det.
Kanskje du får det bedre uten meg i øret.
Kanskje du blir lykkeligere og sunnere.
Ikke idealiser kroppen. Tegn kurvene, tegn det dere ser.
Jeg har vært altfor streng.
Det jeg sa om kroppen din, var slemt. Og urettferdig.
Men alt har ikke vært negativt. Jeg motiverte deg vel også?
Videoen. Treningen. Ville du ha gått dit, presset deg uten meg?
Hvem tror du du ville vært uten meg? Alt det gode i livet ditt er min...
Jeg er bare så lei for alt jeg har sløst bort.
Jeg har kastet bort tiden min. Følt at jeg bare var dritt.
Jeg kunne brukt tiden og kreftene på...
Jeg vet ikke. Skaffe meg venner. Gjøre nytte for meg.
Gjøre noe i det hele tatt, hva som helst.
Jeg kunne lært å spille et instrument. Eller å snakke italiensk.
Eller japansk, eller noe. Jeg vet ikke.
Eller japansk er så vanskelig. Men kanskje.
Tenk hvor jeg kunne vært i dag,
hvis jeg bare hadde brukt halvparten av kreftene på...
Og jeg vet det ikke er produktivt å si sånt,
men det gjør meg bare trist.
Og alle løgnene jeg har servert, og alle jeg har såret... Ikke sant?
Jeg vil så gjerne få orden på livet. Jeg er bare redd det er for sent.
Jeg skal ikke late som alt er enhjørninger og regnbuer når du er blitt frisk.
Men...
Sa jeg det var et "men"?
Det føltes som du antydet det.
Fortell hva jeg antydet.
At det ikke er for sent.
Hvis du sier det, så.
Jeg hadde vel inntrykk av at dette skulle være mer som parterapi.
Beklager å måtte skuffe deg, Danny.
Men her skal vi avdekke behandlingsprosessen
og la nære og kjære få se den ensomme, isolerende
og dypt hemmelige opplevelsen det er,
å kjempe mot avhengighet og tvangshandlinger.
Har du i så fall invitert elskeren hennes også?
-Vær så snill. Hold opp. -Har hun nevnt det?
Har hun fortalt at hun har seg med en kjøpesentereier som er mormoner?
Antakelig er han djevelen selv.
-Jeg sa jo at det var slutt. -Du sa ingenting. Du bare lyver.
Du er sint. Det er forståelig.
Men jeg ber om at vi holder...
Jeg prøver å forandre meg.
Jeg prøver å bli bedre, og det blir jeg også.
Jeg innrømmer problemene. Alt sammen.
Og alt det du er så sint for...
Alt det har jeg gjort.
Men de er ikke isolert.
-Alt henger sammen. Alt arbeidet. -Ja da, ja da.
Nå sier du at utroskapen var et symptom.
-Nei. -Det var ikke din skyld.
-Det var sykdommen. -Jeg sier ikke det.
-Det er ikke det. -Jeg bryr meg ikke.
Jeg er lei av å være med i heiagjengen din.
Høres ut som du har andre her som tar seg av det.
Ja, bra. Du jobber med deg selv. Det må være deilig.
Det er det ikke. Det er hardt arbeid.
Ja, greit. Jeg stikker nå.
Det er en lang kjøretur hjem, og jeg har en stor dag i morgen.
Jobbintervju for ACLU.
Ikke bare demonstrantgreier, men ordentlig politisk arbeid.
Ordentlig arbeid.
Så flott.
Jeg kan si ifra hvordan det går. Hvis du bryr deg.
Har du sett? Snart ferdig. Kan hende du kommer deg ut herfra.
Det er jeg glad for. Virkelig. Men hva nå?
Privatlivet ditt er en fiasko.
Da har du mer tid å bruke på karrieren.
Men hva er planen der nå?
Skal du gi ut en video til?
Den friske bulimikerens guide til helse og velvære?
Det er ingen som vil ha noe sånt.
Du har mange tomme dager å fylle.
Hva skal du fylle dem med?
Får du ikke sove?
Nei. Jeg føler meg ikke helt bra.
Ikke jeg heller. Jeg var litt tørst.
Uansett. God natt.
Perfekt. Hun er bare falsk, hun også.
Alle her lurer seg selv.
Vent.
Beklager, men jeg...
Jeg hørte deg.
OK.
Jeg er ikke ute etter å ta deg, eller noe. Jeg hørte deg bare.
Det går en grense her.
Du er pasient, og jeg er terapeut.
Men nå står vi her.
Jeg hadde en sprekk. Jeg er ikke stolt av det.
Det var ikke den første, og det blir neppe den siste.
-Var det alt jeg fryktelige jeg sa om... -Å, nei. Nei.
Det var ikke deg, vennen. Nei, så mye makt har du ikke.
Jeg kunne gitt deg mange unnskyldninger.
Men sannheten er at iblant er jeg bare for svak.
Å bli frisk er en lang prosess.
Er du skuffet?
Nei, jeg...
Jo, litt.
Det er jeg også. Men i morgen er en ny dag.
Få deg litt søvn, Sheila.
God natt.
Hei. De ba meg vente i dagligstuen som ligner en resepsjon.
Men jeg snakket med en veldig søt dame som forklarte hvor du var.
Så hei.
Du kom.
Det er liksom min greie. Å stille opp.
Jeg fikk pris for best oppmøte på skolen.
Super-sexy.
-Skal jeg hjelpe deg å bære? -Nei, det går fint.
Jeg er lei for det.
Du hadde rett. Det viser seg at jeg trenger hjelp.
Det gjør jeg fremdeles.
Ja.
Menn dette handlet ikke om bagasjen?
-Nei. -Nei.
Alt det psykiske. Ville bare sjekke. Skjønner.
Kofferten klarer jeg, men resten vet jeg ikke helt.
-Vi får se. -Ja.
Jeg vet ikke om jeg har det i meg lenger. Aerobicstreningen. Firmaet.
Gi deg nå.
Jeg tror kanskje det blir for mye.
OK.
Hvordan kan du si sånt? Bare gi opp.
Jeg kan ikke stå der og late som jeg vet alt, når jeg har så mye å jobbe med selv.
Du har fått fanbrev.
Stahl/Grunner sendte dem til meg. De trodde vi jobbet sammen.
Jobber vi sammen fremdeles? Bare glem det. Mye å finne ut av.
Så hyggelig. Et brev til meg?
Det er mer enn ett.
Kjære Sheila, treningsvideoen er så bra.
Kjære Sheila, Ny kropp med Sheila reddet meg.
-Jeg vet ikke hvor jeg hadde vært... -Takk, Sheila.
Takk for at du ga meg livet, helsen og selvtilliten tilbake.
Jeg fikk helseproblemer og måtte slutte å jobbe.
Jeg var så...
Det bør du, for det er helt sant.
Du forandret livet mitt.
Tekst: Trine Haugen