Jag mår bättre än jag gjort på länge.
Längre än jag minns.
Jag vet faktiskt inte om jag nånsin mått bättre.
Jag ser fram emot att använda allt jag lärt mig de senaste två veckorna.
Som måltidsmeditation.
Jag kan föreställa mig själv göra det varje morgon med familjen.
Att uttrycka mig ärligt kommer att hjälpa mig.
För att inte nämna målandet, dagboksskrivandet
och känslan av samhörighet ni har gett mig.
Tack för att jag slipper känna mig ensam.
Visst.
Jag känner mig som en ny människa.
Ett nytt jag. Hälsosammare.
Man kan säga att jag har en ny syn på livet.
Säkert.
Jag mår bättre.
Och jag är så tacksam för det.
Särskilt till dig, Luanne,
som skapat denna unika miljö för återhämtning.
Jag är redo tack vare dig.
Redo att åka.
Vad fan pratar du om?
-Ursäkta? -Så du är frisk, va?
Du yrar.
Kom igen. Eller är det jag som är galen?
Du vet vad jag tycker om det ordet. Galen betyder "nån jag är oense med".
-Tack. Så… -Det var olämpligt sagt.
Det känns som att du hoppar på mig nu.
Och det känns som att du precis la en kabel på golvet
och kallade det glass.
-Harriet. -Ska jag bara sitta här
och lyssna på Miss Americas jävla tacktal?
Vi vet att du är hetlevrad,
men du vet också vad som händer när du blir det. Så lugna ner dig.
Jag tror att det räcker för stunden.
Tack för att ni deltog.
Ha så kul på er lediga timme, så ses vi i matsalen 12.30.
Sheila, ett snabbt snack?
Visst.
Du lyckades verkligen skita i det blå skåpet.
Varsågod.
I fall att du har glömt det, och du vore inte den första,
så är du här frivilligt. Du vet det, va?
Ja.
Bra. För om jag inte påminner dig, så gör jag inte mitt jobb.
Jag startade det här stället…
Nu kommer hela historien igen.
Hon åt inte. Föräldrarna skickade henne till psyket.
De band fast och tvångsmatade henne. Hon lovade att aldrig låta det hända nån.
…tills jag är blå i plytet. Men det är ditt beslut.
Så, vad säger du?
Sheila?
Jag tänkte bara på nåt annat.
Men kan du upprepa det? Vad säger jag om vadå?
Sheila, tror du verkligen att du är redo att åka hem?
Förlåt att jag var så manipulativ istället för att bara be om att få gå.
Du behöver inte be om ursäkt.
Erkännande av skada. Ett av dina steg. Det är med på listan.
Jag vet. Det är min lista.
Men i det här fallet är det inte mig du är skyldig en ursäkt.
Jag ber inte om ursäkt till Harriet. Jag vet att du ogillar ordet "galen",
-men hon är lite… -Jag menar dig själv.
Om du inte är ärlig, är du skyldig dig själv en ursäkt.
Du borde ha väntat dig den.
Det är säkert inbroderat i en av hennes fula kuddar.
Vad får du ut av det här? Förutom en fet räkning.
Om du inte tänker försöka, så…
…borde du inte vara här.
Jag gör alla aktiviteter och övningar. Jag deltar.
Du måste vara ärlig för att verkligen delta.
Säg inte vad jag vill höra; säg vad du verkligen tänker.
Ingen vill veta vad du tänker. Dessutom deltar du med dina pengar.
Turkost är inte billigt fast det borde.
Det är upp till dig. Du kan åka hem och fortsätta leva som förr.
Eller stanna här och gå igenom djupare grejer.
Det är där den riktiga förändringen finns. Vad blir det?
Du behövde bara säga att du var redo.
Men du vågade inte, som alltid.
Jag skrattade högt när jag såg dig packa.
Tack för det.
Vad kul att jag förgyllde din dag.
Trodde du verkligen det skulle gå? Att bara vara uppriktig och tacksam?
"Jag är botad. Ajöss."
Det var fascinerande.
På ett onaturligt sätt. Som en ekorre på vattenskidor.
Vad bryr du dig?
"Bry" är inte rätt ord, men…
Alla kan inte trivas här lika mycket som du.
Varför är du så jävlig mot mig?
-Bra fråga. -Jag vet.
Jag kan inte sätta fingret på det.
Det har delvis att göra med ansiktet.
Rörde du mina hantlar?
Ser jag ut som nån som skulle göra det?
Herregud.
Stannar du här blir du som hon.
Det räcker.
Säker på det? Du kanske blir värre.
Två veckor, och de är fortfarande inte nöjda.
De suger ut dig medan ditt företag dör.
Det är rena bluffen.
Titta vad stort stället är. Var tror du Luanne hittar pengarna?
Du har inte gjort det på två veckor.
Du mår och ser bättre ut. Men hon vill inte att du ska tro det.
För ju sjukare du är, desto mer tjänar hon.
Mer pengar till Luanne. Mindre chans att du tjänar nåt.
SISTA DAGEN!
Mindful eating. Vad är det?
Det är vad det låter som.
Att man tänker på njutningen och näringen
istället för det vi använder mat till.
Som vadå?
Tröst.
Sällskap.
Undvikande.
Låter bekant.
Du får klara dig själv. Jag bryr mig inte.
Kärlek?
Var det en fråga? För din röst gick… upp i slutet.
-Snacka larv, gå ett varv. -Seriöst?
-Inte igen, va? -Vill du gå två varv?
Vem vill säga hur apelsinövningen går till?
Alla utom Harriet.
Anorektiker är så överambitiösa. Höjer handen som en bekräftelsekåt missil.
Hålla, titta, dofta, smaka, svälja, fullfölja.
-Och fjäska. -Bra, Melinda.
Det handlar om att tänka på sig själv och sinnesupplevelsen.
För vissa av oss känns det obekvämt.
Du måste inte räcka upp handen.
-Förlåt. -Eller be om ursäkt.
-Förlåt. -Det är lugnt.
Får jag ta en annan apelsin?
Det känns som den här har ett problem på insidan.
Det här lär dröja.
Gör det bara.
Förlåt. Det här är dumt. Nu måste ni vänta.
-Förlåt. -Lugnt.
Du hade ett liv, en träningsvideo, ett företag.
Och du lämnade det för det här?
Är det verkligen här du vill vara nu?
…som om en utomjording tappat den.
Du har aldrig sett nåt liknande.
Vad har den för egenskaper? Färg? Form?
Det är en vanlig jävla apelsin.
Hur känns den i handen? Vikten, konsistensen.
Titta på alla gropar och stubben.
Nu börjar vi skala bort en bit av skalet,
där oljan som skyddar det lagras.
Dofta på den.
Tänk på att man kan konsumera nåt bara genom att dofta på det.
Det går genom näsan och ner till lungorna.
Det lär ta ett år innan du får smaka. Urfånigt.
Sätt nu en klyfta i munnen.
Försök att inte bita i den än. Känn den bara i munnen.
Tänk på känslan du får och hur ditt system svarar.
Vi ska bara känna efter en stund utan att döma.
Och utan värdighet.
Jag gillar hur du låter, Melinda.
Allt är okej, men försök att inte bita.
Vi är bara medvetet närvarande och observerar.
Sen då? Gå på toan tillsammans
och skita ut apelsinen medvetet? Du missar din chans.
Du slösar den lilla tid du har på dig att göra nåt med livet.
Du måste sluta!
Förlåt.
Hon kan inte bara dra!
Tillbaka till apelsinerna, tack.
Får jag plocka en?
-Visst. -Nej.
Förlåt, gumman. De är för alla, inte bara för oss.
Hur länge blir du här?
Hon blir några veckor. Det är snart över.
Ja. Om tio nätter är jag hemma.
Det är inte så illa. Hur mår Pinky?
Hon är sjuk. Hon slog huvudet.
Hon går till huvuddoktorn för att bli frisk.
Oj. Hur slog hon sig?
Vi vet inte än.
Jag ska få en hund.
Va?
Wow, det var stort och annorlunda.
Ja. Vi gick till ett djur…hem.
Och vi såg några gulliga hundar.
En hette Oreo. Vi gillade henne.
Men hon hade beteendeproblem och ett öga som rann,
så det var oroande. Men jo, vi pratar om det.
Vad spännande.
Tack för att du tog med henne.
Det var snällt. Det behövdes inte.
Hon borde inte lida för det vi går igenom.
Han vill att hon ser dig så här så att han kan vara hjälten med hunden.
Mer skit för dig att ta itu med.
Jag är så arg på dig.
Jag vet inte om jag nånsin kommer över det.
-Danny. Förlåt. -Nej. Lyssna.
Låt mig tala till punkt.
Jag vet att du tar itu med nåt här,
nåt viktigt som är skadligt, och jag är stolt över dig för det.
En eloge för det.
Det finns en cirkel som måste brytas, och det är ditt jobb att göra det.
För Mayas skull.
Kul för dig. Det var allt.
Men jag är fortfarande fly förbannad.
Nu kör vi!
Vad fan var det?
-Är det… Nej, helvete. -Då så.
Jag vet hur du mår. Pressad till det yttersta.
-Nu vet jag varför jag hatar dig. -Det här var ju väntat.
-Var hittade du ens… -Lucy har den.
Jag glömde helt bort den tills jag kände för lite motion idag.
Och där var du.
Vänta. Jag kan förklara.
Gör du det här och är lärare i skolan eller…
Precis, bara det här.
Otroligt.
Jag sa bara att jag lär ut. Och det gör jag.
Ni drog bara era egna slutsatser.
Små lögner är lika fula som stora.
De är faktiskt värre, med tanke på hur lömsk du var.
Nog fan är hon ju lömsk.
Jag håller inte med.
Och jag vet inte vad ni har att göra med vad mitt jobb är.
Du kränger det som vi får behandling för här.
Du är en ulv i fårakläder.
De vill inte ha dig här. Men du envisas med att stanna. Vakna!
Hur tänker du fortsätta sälja skiten efter att ha varit här?
Alltså… Jag förstår inte vad det har att göra med saken.
Vem som vet att du är en av oss skulle köpa det?
"För bara 9,95 dollar och en lamslående ätstörning
kan du se ut som jag."
Det här är definitivt det jag ogillar med dig.
De är inte nöjda förrän du är lika miserabel som de är.
Ärligt talat vet jag inte om jag fortsätter med det.
Jag vet inte om jag kan…
Jag gillar den.
-Musiken är kul. -Ja. Den är rätt klatschig.
Och Luanne säger att lite motion är hälsosamt.
Du äter senapspaket till middag. Vad vet du om hälsa?
Vi ska på tacksamhetssimning.
Vill du följa med?
Du badar hellre i syra.
Okej.
Toppen.
Jag brukade säga åt mitt ex att hon hade tur som var pundare.
Det är svårare att sluta med mat.
Man måste bli vän med fienden.
Utveckla ett hälsosamt förhållande med det som dödar en.
Men jag är inte här för att predika.
Här kommer predikan. Om tre, två… Tre, två…
Sanningen är att jag har lika mycket att lära mig av er som jag kan lära er.
Vilken skenhelig smörja!
Det hör hemma på en högstadierektors kaffemugg.
Sheila, din tur. Tacksamhetsdags.
Okej. Jag vaknade idag.
Alltid bättre än alternativet.
Jag träffade min dotter för första gången på två veckor.
Och hon såg större ut.
Annorlunda.
Men det kan hon väl inte vara?
Hon mognade väl bara av att vara utan mig.
Nåt annat du är tacksam över? Nåt litet?
Kanske att få skäll för ditt skitsnack?
Inte vad jag kommer på.
Försök att inte tänka. Min mun fungerar bra själv.
Ibland lite för bra.
Lika värdelös som alla andra.
Pratar om känslor och skalar apelsiner medan såna som Vinnie Green tar över.
Du tänker på nåt.
Nåt du inte säger. Jag vill höra om det.
Glöm det.
Du har hållit inne med saker länge nog. Försök släppa ut det för en gångs skull.
Du är ingen trollkarl. Du kan inte se in i mig.
Du är varken vis eller smart. Definitivt inte rolig.
Allt du säger låter taget från ett klistermärke du såg i ett motell.
Du beter dig som Dalai Lama,
men du är bara en ensam, före detta fet flata
med för turkosa kläder för att kunna tas på allvar.
-Var det allt? -Nej.
Borde hon inte gå ett varv?
Käften, din barnunge! Du är så jävla ivrig att vara till lags.
Du kan inte fokusera på att friskna till utan att be alla vuxna
klappa dig på huvudet!
Och du beter dig som en militant feminist,
men du hatar mig bara för att jag är snygg och framgångsrik.
Du har inget liv där ute.
Det här är den enda platsen där nån tycker att du är nån.
Okej, Sheila.
Om det är så här bättring ser ut, sitter jag hellre och kramar toastolen.
-Du gjorde det. Gå nu. -Vänta.
Är du galen? De hatar dig nu. Stick!
Vet du vad det häftiga med att ha den här sjukdomen är?
Det finns inget nån kan kalla en som man inte redan har sagt själv.
Jag läste det på ett klistermärke.
Tack för att du äntligen deltar.
Välkommen till återhämtningen. Det suger.
Okej, jag fattar. Jag har varit elak.
Och jag förstår att du är arg.
Du har rätt att vara det. Jag förtjänar det.
Du kanske klarar dig utan mig hela tiden.
Du kanske är gladare och mår bättre.
Försköna inte kroppen. Rita kurvorna. Rita det ni ser.
Jag har varit för hård.
Det jag sa om din kropp var elakt. Och helt orättvist.
Men det var inte bara dåligt. Ibland motiverade jag dig väl?
Videon. Passen. Hade du gått dit och pressat dig själv utan mig? Seriöst?
Vem tror du att du blir utan mig?
Allt bra i ditt liv är tack vare…
Det tråkigaste är slöseriet.
Slöseriet med tid. Att jag kände mig usel.
Jag kunde ha använt den tiden och energin till…
Inte vet jag. Hitta vänner. Göra en skillnad.
Göra precis vad som helst.
Jag kunde ha lärt mig spela ett instrument. Eller italienska.
Eller japanska eller nåt. Inte vet jag.
Kanske inte japanska. Det är svårt. Men jag kunde ha gjort det.
Mitt företag kunde ha varit nånstans
om jag bara hade lagt hälften av min tid och energi på…
Jag vet att det här inte leder till nåt,
men jag bara… Jag känner mig ledsen.
Alla lögner jag dragit och all skada jag orsakat och… Ni vet.
Jag vill plocka upp skärvorna.
Men jag är rädd för att det är för sent.
Jag tänker inte låtsas att allt är solsken och vackert väder.
Men…
Sa jag "men"?
Det kändes som du antydde det.
Och vad antydde jag?
Att det inte är för sent.
Om du säger det, så.
Jag trodde att det här skulle handla om oss som par.
Ledsen att göra dig besviken,
men vi är här för att bättre förstå återhämtningsprocessen
och låta nära och kära ta del av den ensamma, isolerande
och hemlighetsfulla upplevelse som kampen mot tvångsmässigt beteende är.
I så fall, har du skickat en inbjudan till hennes älskare?
-Men snälla, sluta. -Har hon nämnt det?
Att hon knullar en mormonsk köpcentrumbyggare?
Jag tror han är hin håle själv.
-Jag sa ju att det var slut. -Du har bara berättat lögner.
Du är arg. Jag förstår varför.
Men om vi kan hålla oss till…
Jag försöker förändras här.
Jag försöker bli frisk, och det funkar.
Jag erkänner mina felsteg. Alla.
Och allt som du är arg över…
Jag gjorde det.
Men det är inte en separat grej.
-Det hör ihop. Allt jobb… -Jag fattar.
Din affär var bara ett symptom, visst.
-Nej. -Det var inte ditt fel.
-Det var sjukdomens fel. -Nej.
-Det är inte det jag säger. -Jag bryr mig inte.
Jag är trött på att vara din hejaklack.
Du får säkert nog av det här ändå.
Ja, bra. Du arbetar på dig själv. Det måste vara kul.
Nej. Det är arbete. Hårt arbete.
Visst. Okej. Jag tänker dra.
Jag har en lång bilresa och en viktig dag imorgon.
Jobbintervju på KFUM.
Och inget gratisarbete. Riktigt arbete.
Slitgöra. Ordentligt arbete.
Vad kul att höra.
Jag låter dig veta hur det gick. I fall att du bryr dig.
Ser man på. Nästan färdig. Du kanske överlever stället.
Jag är glad för din skull. Verkligen. Men vad händer sen?
Ditt privatliv är en flopp.
Det ger dig mer tid för motionsbranschen.
Men hur ser den ens ut nu?
Tänker du släppa en ny video?
Den tidigare bulimikerns hälsoguide? Vem vill ha nåt att göra med det?
Du har många långa dagar på kommande.
Vad tänker du göra?
Svårt att sova?
Nej. Jag mår bara inte så bra.
Inte jag heller. Jag var lite törstig, så…
Nåväl, god natt.
Perfekt. Hon är också en bluff.
Precis som alla här.
Vänta.
Förlåt, jag bara…
Jag hörde dig.
Okej.
Jag försöker inte sätta dit dig eller nåt. Jag säger bara vad jag hörde.
Det här går över gränsen. Du är gäst. Jag är rådgivare.
Men nu står vi här.
Jag fick ett återfall. Det känns inte bra.
Det var inte första gången och knappast den sista.
-Är det på grund av det jag sa om… -Åh, nej.
Det var inte ditt fel. Så mycket makt har du inte.
Jag har en miljon undanflykter.
Men sanningen är att det händer ibland.
Det tar tid att återhämta sig.
Är du besviken?
Nej, jag…
Ja. Lite.
Jag med. Men imorgon är en ny dag.
Sov lite nu. Okej?
God natt.
Hej. De sa åt mig att vänta i det där lobby-vardagsrummet.
Men jag sa åt en trevlig kvinna vem jag hämtar,
och hon berättade var du är. Så…
Så hej på dig.
Du kom.
Det är lite min grej. Att vara där.
Jag hade bäst närvaro i high school.
Jättesexigt. Så…
-Behöver du hjälp med väskorna? -Nej. Det går bra.
Jag är ledsen.
Du hade rätt. Tydligen. Jag behöver hjälp.
Behövde. Behöver fortfarande.
Ja.
Du pratar inte om väskorna, va?
-Nej. -Din mentala hälsa. Jag kollade bara.
Jag klarar väskorna, men jag vet inte hur det är med resten.
-Vi får väl se. -Ja.
Jag vet inte om jag orkar mer.
Med aerobics. Företaget.
Äh, lägg av.
Det blir kanske för mycket.
Okej.
Hur kan du säga så? Hur kan du ge upp?
Hur kan jag låtsas vara en expert
när det är så mycket jag inte vet om mig själv?
Du fick några beundrarbrev.
Stahl/Grunner skickade det till mig då de trodde att vi jobbade ihop.
Jobbar vi fortfarande ihop? Strunt samma. Mycket att lista ut.
Vad kul. Fick jag ett brev?
Mer än ett.
Kära Sheila. Din video är bäst.
Kära Sheila. Body By Sheila är guld värd.
-Jag vet inte var jag… -Kära Sheila. Tack.
Tack för att du gav mig tillbaka mitt liv, min hälsa och mitt självförtroende.
Jag låg nyligen i sjuksäng. Det var en riktig…
Du borde det. För det är sanningen.
Du förändrade mitt liv.
Undertexter: Borgir Ahlström