Такою здоровою я не була вже дуже-дуже давно.
Так давно, що й не пригадую.
По-моєму, я ніколи й не була аж така здорова.
Уже хочу застосувати все, чого навчилася тут за минулі два тижні,
у повсякденному житті.
Наприклад, медитації на їжу.
Так і уявляю, як щоранку медитую за кухонним столом
разом з сім’єю.
«Щирі висловлювання» теж будуть корисні.
Не кажучи вже про малювання, ведення щоденника
і чуття спільноти, яке ви мені дали.
Дякую вам. Тепер я знаю, що я не сама.
Ага.
Я почуваюся новою людиною.
Новою собою. Здоровою собою.
Мабуть, можна сказати, що мій погляд на життя цілком змінився.
Аякже.
Мені вже краще.
І за це я щиро вам усім вдячна.
А особливо вам, Луенн,
за те, що створили такі унікальні для одужання умови.
Я готова саме завдяки вам.
Готова їхати додому.
Що ти верзеш?
-Що? -Кажеш, одужала?
Та ти мариш.
Скажіть, Луенн. Я ж не божевільна? Чи…
Ви знаєте, що я думаю про це слово.
Для мене це значить «жінка, з якою я не згодна».
-Дякую. Вона ж… -Ви переступили межу.
У мене таке враження, що мене цькують.
А в мене – що ти оце нагатила перед нами купу,
а заливаєш, що це морозиво.
-Гаррієт. -А що? Мені сидіти
й слухати довбану промову Міс Америка?
Ми знаємо, Гаррієт, що ти любиш сперечатися.
А ще знаємо, до чого це призводить, так?
Тому охолонь, мила.
На цьому завершимо нашу ранішню зустріч.
Дякую всім, що прийшли.
Приємної персональної години,
побачимося в їдальні о 12:30.
Шейло, поговоримо на веранді?
Авжеж.
Ти зробила тільки гірше.
Ритміка
Нате.
Нагадаю, – а ви не перша про це забуваєте –
що перебування тут добровільне. Ви ж це пам’ятаєте?
Авжеж, пам’ятаю.
Прекрасно. Якби не нагадала,
я була б не я.
Я створила цей заклад…
Почалося. Знов про себе триндітиме.
Вона не їла, тож батьки відправили її в психушку.
Її зв’язали й годували примусово.
І вона поклялася, що такого ні з ким не буде. Ти це вже чула.
…до останніх сил, але остаточне рішення за вами.
Що скажете?
Шейло?
Я на секунду задумалася.
Повторіть, будь ласка. Про що ви спитали?
Шейло, ви справді думаєте, що готові їхати додому?
Вибачте, що вдалася на зустрічі до маніпуляції,
замість просто спитати, чи можна вже додому.
Не треба вибачатися.
Визнання шкоди.
Це пункт з вашого ж переліку.
Так і є. З мого переліку.
Але зараз вибачатися треба
не переді мною.
Я не вибачатимуся перед Гаррієт. Вона ж…
Не хочу казати «божевільна»,
-та вона трохи… -Я кажу про вас, Шейло.
Якщо ви повністю не поринете в лікувальний процес,
то вибачайтеся перед собою.
Цього слід було очікувати.
Мабуть, це вишито на одній з її дурних подушок.
І що це тобі дасть, окрім величезного рахунку?
Іншими словами, якщо ви не будете старатися, тоді так –
вам тут не місце.
Я ж роблю всі завдання і вправи. Ходжу на зустрічі.
На зустрічах треба бути відвертою.
Казати не те, що я хочу почути, а те, що думаєте.
Нікому не цікаво, про що ти думаєш. Особливо їй.
Та й ти ж тут не задурно.
Костюм у неї не дешевий. А мав би бути.
Самі вирішуйте, Шейло. Можете поїхати хоч зараз.
Сказати, що вилікувалися, й повернутися до звичного життя.
А можете залишитися й зазирнути вглиб себе.
З цього й починаються справжні зміни.
Що обираєте?
Сказала б, що більше не хочеш тут бути.
Що готова їхати додому.
Але ти, як завжди, злякалася.
Я так сміялася, коли побачила твою зібрану валізу.
От спасибі за це.
Рада, що тебе розсмішила.
Думала, проканає вдати з себе таку щиреньку і вдячну?
«Я вилікувалася. Па-па».
Цікаве було видовище.
Але дивне. Це як побачити білку на водних лижах.
А тебе це чого обходить?
«Обходить» – не те слово, але…
Не всім тут так добре, як тобі.
Чому ти постійно до мене чіпляєшся?
-Дуже слушне питання. -Знаю.
На це є причина. Як же пояснити?
Це через твоє лице. Ну, частково.
Ти щось зробила з моїми гантелями?
Невже схоже, що я зробила щось з гантелями?
О боже.
Побудеш тут ще трохи й станеш така ж, як вона.
Досить.
Упевнена? Ти можеш стати ще противнішою.
Два тижні цієї херні, а вони хочуть від тебе більше.
Висотують з тебе останні жили, поки твій бізнес чахне.
Цей центр – якесь кидалово.
Глянь на всю цю нерухомість. На які гроші Луенн її утримує?
Ти не блювала аж два тижні.
Ти краще виглядаєш і почуваєшся. Але вона не хоче, щоб ти в це вірила.
Бо що ти хворіша, то більше їй перепаде.
Що більше заробить жадібна Луенн, то менше в тебе шансів.
ТРАВЕНЬ 1982 РОКУ ОСТАННІЙ ДЕНЬ!!!
Свідоме харчування. Що це?
Те, чим і здається:
коли їси свідомо для приємності й поживних речовин,
а не для того, для чого ми звикли.
Хто скаже, для чого?
Для заспокоєння.
Для спілкування.
Для уникання.
Були, знаємо.
Давай сама. Пан або пропав. Мені по барабану.
Для любові?
Це питання? Бо в кінці… ти зробила отак.
-Хто огризається, той наривається. -Серйозно?
-Що, знову? -Можу ще додати.
Хто розкаже про шість кроків вправи з апельсином?
Крім Гаррієт.
Анорексички – такі задаваки.
Піднімає руку, як та ракета, що чекає на відмашку.
Тримаєш, бачиш, нюхаєш, жуєш, ковтаєш, спостерігаєш.
-І цілуєш дупу. -Молодець, Меліндо.
У цій вправі ми заглиблюємося в себе, переживаємо чуттєвий досвід.
Для декого з присутніх це некомфортно.
Необов’язково піднімати руку.
-Вибачте. -І вибачатися теж.
-Вибачте. Вибачте. -Усе нормально.
А можна взяти інший апельсин?
Цей ніби говорить, що в моїй душі є якась біда.
О боже. Це надовго.
Беріть.
Вибачте, що змушую всіх чекати.
-Вибачте. -Не страшно.
У тебе було своє життя, касета, успішний бізнес,
і ти все це покинула заради оцього.
Оце тепер твоє оточення. Ти точно хочеш тут бути?
…наче його впустив інопланетянин з далекої планети.
І ви такого ще не бачили.
Який він? Який у нього колір? Якої він форми?
Це просто апельсин. Довбаний апельсин.
Який він на дотик? Важкий чи легкий? Якої текстури?
Розгляньте всі опуклості й виступи.
А тепер починаємо знімати шкірку.
У ній усі запашні олії,
які захищають шкірку плода.
Понюхайте.
Усвідомте, що це ланка процесу споживання.
Аромат проникає з носа аж до легенів.
Такими темпами вкусиш його через рік.
Сміх та й годі.
А тепер покладіть один шматочок у рота,
але поки що не кусайте. Просто відчуйте його в роті.
Зверніть увагу на відчуття й на реакцію на них тіла.
Поспостерігаємо одну мить без жодного осуду.
І без гідності.
Які прекрасні звуки, Меліндо.
Усе, що ви зараз відчуваєте, – нормально, та поки що не кусайте.
Ми просто усвідомлюємо, спостерігаємо.
Що далі? Усі разом підемо в туалет
і будемо свідомо висирати апельсин? Ти упускаєш свій шанс.
Гаєш дорогоцінний час, що лишився, щоб змінити життя.
Ні, перестань!
Вибачте. Я не можу. Ви можете, а я… Це не для мене.
Не можна отак піти.
Зосередься на апельсині, Гаррієт. І ви всі теж.
А можна одну зірвати?
-Авжеж. -Ні, доню.
Вибач, маленька. Вони ж для всіх, не тільки для нас.
Довго ти тут будеш, мамо?
Я ж казав, доню. Минуло два тижні. Уже не довго.
Так. Поспиш десять разів – і я вдома.
Уже скоро. До речі, як Пінкі?
Вона захворіла. Вдарилася головою.
Піде до головного лікаря й буде здорова.
А як вона вдарилася?
Це ми ще не придумали.
У мене буде песик.
Що?
Це серйозно, щось новеньке.
Так. Ми ходили в притулок… для тварин.
І бачили милих песиків.
Одного звали Орео. Вона його вподобала.
Але він був агресивний, і в нього хворе око.
Мене це стривожило. Але ми думаємо взяти собаку.
Як чудово.
Дякую, що її привіз.
Це дуже великодушно з твого боку. Ти не мусив.
Хай там що між нами, а вона не мусить через це страждати.
Хоче, щоб вона побачила тебе такою, а він герой, песика подарує.
Ще одне лайно, яке ти муситимеш прибирати.
Я так на тебе злюся.
Не знаю, чи зможу колись не злитися.
-Денні, мені так прикро. -Ні, послухай.
Послухай мене.
Я розумію, що ти лікуєшся тут
від чогось серйозного, й пишаюся, що ти на таке пішла.
Це заслуговує на похвалу.
Це коло, яке треба нарешті розірвати,
і розірвати його маєш ти.
Заради Майї.
Тому ти молодець. І все.
Але я й досі так на тебе злюся.
Потренуймося.
Що це було?
-Це що… От чорт. -Молодці.
Я знаю, як ви почуваєтеся. Наче ви вже на межі?
-От чому ти мене бісиш. -Це було неминуче.
-Де ти… -У Люсі є касета.
Я й забула про неї, поки не захотілося сьогодні потренуватися.
А там ти.
Стривайте. Я можу пояснити.
То ти і тренуєш, і в школі викладаєш чи…
Ясно, тільки тренуєш.
Неймовірно.
Я сказала, що викладаю. І так і є.
А про школу ви вже самі додумали.
Часткова брехня нічим не краща за повну.
Як на мене, то це ще гірше, бо підступніше.
А вона до біса підступна.
Я не так це бачу.
І яке вам діло до того, чим я заробляю на життя?
Ти продаєш те, від чого ми тут лікуємося.
Ти лисиця в курнику.
Ти їм як та кістка в горлі.
І все одно хочеш тут бути. Роззуй очі!
А як ти продаватимеш це лайно після того, як вийдеш звідси?
А як одне пов’язане з іншим?
Хто купуватиме твою касету, дізнавшись, що ти булімічка?
«Усього за 9,95$ і завдяки розладу харчової поведінки
ви зможете набути такої ж форми, як у мене».
Оце мене в тобі й бісить.
Вони не вгамуються, поки ти не станеш така ж
жалюгідна й нікчемна, як вони.
Якщо чесно, я навіть не знаю, чи займатимуся знову аеробікою.
Не знаю, чи зможу…
А мені подобається.
-Така весела музика. -Так, легко запам’ятовується.
Та й Луенн каже, що помірні фізичні вправи корисні для здоров’я.
Ти пакетами жереш гірчицю. Що ти знаєш про здоров’я?
Ми йдемо на заплив вдячності тілу.
Підеш з нами?
Краще в кислоті скупатися.
Піду.
Супер.
Я казала своїй колишній: «Радій, що ти на коксі»,
бо вона могла спинитися.
Коли ти залежна від їжі, це набагато складніше.
Мусиш подружитися з ворогом
і збудувати здорові й тривалі стосунки з тим, що тебе вбиває.
Але я не читатиму вам лекцій.
Лекція почнеться через три, дві… Три, дві…
Правда в тому, що мені ще самій вчитися й вчитися у вас.
Егоїстична, лицемірна херня,
яку можна побачити на чашці директора школи.
Тепер ви, Шейло. За що ви вдячні?
Добре. Я сьогодні прокинулася.
Це краще, ніж не прокинутися.
Я вперше за два тижні побачила дочку.
Вона трохи підросла.
Змінилася.
Мабуть, мені здалося.
Мабуть, вона просто подорослішала без мами.
Ще щось? Вдячною можна бути навіть за щось незначне.
А цькування за брехливість рахується?
Більше нічого не згадаю.
Спробуйте не думати. Я зрозуміла, що слова самі виходять з рота.
Іноді навіть надто швидко.
Ти таке ж патякало, як і всі тут.
Сидять, розказують про відчуття, чистять апельсини,
а такі, як Вінні Ґрін підкорюють світ.
Я бачу, що є ще щось,
про що ви мовчите. Це мене й цікавить.
Бреше.
Ми всі прекрасно знаємо, Шейло, що ви недоговорюєте.
Спробуйте це змінити, будьте чесні.
У вас же немає суперсили. Ви не бачите, що в мене на душі.
Ви не мудра й навіть не розумна. І точно вже не дотепна.
Ви наче читаєте з наліпки на бампері
біля сувенірної лавки.
Корчите з себе Далай-ламу,
але насправді ви самотня, колись товста лесбіянка
і вдягаєте стільки бірюзового, що аж очі ріже.
-Це все? -Ні.
Вона огризається й має пройтися.
Заткнися, Меліндо. Ти така дитина! Постійно підлизуєшся.
Навіть на власному одужанні не можеш зосередитися. Хочеш, щоб усі
гладили тебе по голівці!
А ти вдаєш з себе феміністку,
а насправді ненавидиш мене,
бо я красивіша й успішніша за тебе.
У тебе нема життя поза цим центром.
Це як літній табір,
єдине місце, де тебе сприймають усерйоз.
Досить, Шейло.
Бачачи процес одужання,
я краще знову сидітиму в туалеті в обнімку з унітазом.
-От і все. А тепер іди. -Стійте, Шейло.
Ти що, дурна? Вони тебе ненавидять. Чухай!
Знаєте, що в цій хворобі хорошого?
Ніхто не може образити тебе сильніше,
ніж ти сама себе.
Я могла це вичитати десь на наліпці.
Дякую, що нарешті відкрилися.
Ласкаво просимо на шлях одужання. Він паршивий.
Ну все, я зрозуміла. Я була дурна.
Напосілася на тебе. Не дивно, що ти сердишся.
Маєш право. Я заслужила.
Може, без мене тобі буде краще.
Може, будеш щасливіша й здоровіша.
Не ідеалізуйте тіло. Малюйте всі складочки. Все, що бачите.
Я була до тебе надто сувора.
Те, що я казала про твоє тіло, було жорстоко. І несправедливо.
Але все було не так і погано. Іноді я ж і мотивувала тебе?
Касета. Тренувальні класи. Ти зробила б їх
без мене? Можеш так сказати?
Ким би ти без мене стала?
Усе хороше в твоєму житті було завдяки…
Мені дуже-дуже прикро через згаяне.
Через згаяний час. А найбільше, через те, як жахливо я почувалася.
Я могла використати той час і зусилля, щоб…
Щоб завести друзів. Зробити щось корисне.
Щоб зробити щось інше.
Я могла навчитися на чомусь грати. Або вивчити італійську.
Або японську. Не знаю.
Ну, не японську. Вона важка. Але могла б.
Який був би мій бізнес,
якби я присвятила хоч половину того часу й зусиль тому, щоб…
Казати таке не дуже конструктивно,
але… мені сумно.
Я так багато брехала й наробила стільки поганого.
Я хочу зібрати своє життя докупи.
Але боюся, що вже пізно.
Не брехатиму, що після одужання
все буде так райдужно.
Але…
Хіба я сказала «але»?
Мені здалося, що збиралися.
І що ж я збиралася сказати?
Що ще не пізно.
Як скажете.
Я думав, що ця зустріч
буде про нас, як про подружжя.
Вибачте, що розчарувала, Денні.
Але наш сеанс має за мету пролити світло на процес одужання,
а отже, дозволити нашим рідним пройти самотній
і вкрай особистий шлях боротьби
з адиктивно-компульсивною поведінкою.
Якщо йдеться про це,
то треба було запросити її коханця.
-Ой, не треба. Прошу. -Вона казала про нього?
Казала, що спить з мормоном, який будує торгові центри?
Не здивуюся, якщо він диявол.
-Я ж казала, що з ним покінчено. -Не казала.
Ти тільки брехала.
Ви гніваєтеся. І це можна зрозуміти.
Але попрошу вас…
Я хочу змінитися. Для цього я тут.
Хочу стати кращою людиною, і стаю кращою.
Я визнаю свої помилки. Усі.
І те, на що ти злишся…
Я все це робила.
Але всі ті помилки були не окремі,
-а пов’язані. Усі мої зусилля… -Я зрозумів.
Казатимеш, що той роман був лише симптомом.
-Ні. -Це не ти,
-а хвороба, так? -Я такого не казала.
-Я взагалі не про це. -Мені байдуже.
Мені набридло постійно тебе підтримувати.
Бачу, тут тобі підтримки вистачає.
Ти працюєш над собою. Це чудово.
Не чудово. Це тяжкий труд.
Ясно. Я вже піду.
Мені далеко їхати, й завтра в мене співбесіда
в Спілці захисту громадянських свобод.
Там займаються не демагогією, а справжньою політикою.
Це важка монотонна робота.
Рада це чути.
Я розкажу, як пройшло. Якщо тобі буде цікаво.
Тільки глянь. Схоже, ти скоро звідси вийдеш.
Рада за тебе. Чесно. Але що далі?
Особисте життя не склалося.
А значить, буде більше часу на фітнес-бізнес.
Та який він тепер, той бізнес?
Знімеш ще одну касету?
ЧЕРВЕНЬ 1982 РОКУ
«Посібник зі здорового способу життя від колишньої булімічки»?
Хто на таке купиться?
У тебе буде повно вільного часу.
Чим ти його заповниш?
Не спиться?
Та ні. Погано почуваюся.
Я теж. Водички захотілося.
Ну, на добраніч.
Просто клас. Вона теж лицемірка.
Обманює себе так само, як і всі тут.
Стривайте.
Вибачте, я…
Я все чула.
Ясно.
Я не збираюся вам дорікати, а просто кажу, що все чула.
Ви переходите межу.
Ви пацієнтка, а я лікар.
Але що є, то є.
Я дала слабину. І не пишаюся цим.
Це вже не вперше і, вочевидь, не востаннє.
Це через те, що я про вас
-наговорила? -О, ні.
Це не через вас, дорогенька. Ви не маєте наді мною такої влади.
Я можу назвати мільйон причин.
Та правда в тому, що іноді в мене бувають відкати.
Розумієте? Одужання – довгий шлях.
Ви розчаровані?
Ні, я…
Так, трохи.
Я теж.
Завтра буде новий день.
Лягайте спати, Шейло. Добре?
На добраніч.
Привіт. Мені сказали чекати у вітальні, схожій на вестибюль.
Але я сказала тій милій жіночці, по кого приїхала,
і вона сказала, де ти.
Тож привітики.
Ти приїхала.
Так, така вже я – завжди з’являюся.
У школі мене дали грамоту за відвідуваність.
Сексі-нагорода.
-Допомогти з сумками? -Ні, я сама.
Пробач.
Ти мала рацію. Мені таки була потрібна допомога.
І досі потрібна.
Так.
Ми ж зараз не про сумки?
-Ні. -Знаю.
Ти про психічне здоров’я. Просто уточнила.
З валізою я впораюся, а щодо решти – не знаю.
-Побачимо. -Так.
Не знаю, чи ще чогось хочу.
Я про аеробіку й бізнес.
Не кажи так.
Боюся, що не потягну.
Ясно.
Як ти можеш так казати? Як можеш отак здатися?
Як я можу називатися в чомусь професіоналом,
коли мені ще треба в собі розібратися?
Тобі передали листи від шанувальниць.
«Stahl/Grunner» переслали їх мені,
бо думали, що ми й досі партнерки.
А ми ще партнерки?
Не зважай. Ще обсудимо.
Це приємно. Мені прислали листа?
Їх чимало.
Дорога Шейло, ваша касета найкраща.
Дорога Шейло, «Тіло від Шейли» мене врятувало.
-Не знаю, що зі мною було б… -Дякую вам, Шейло.
Дякую за те, що повернули мені життя, здоров’я і впевненість у собі.
Після хвороби я була прикута до ліжка.
Я була в такому…
Не зупиняйтесь, бо це цілковита правда.
Ви змінили моє життя.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова