- Deci Elliot Stanley?
- Nu suni niciun clopote?
- De unde ma cunosti?
Oh Doamne.
Bine. Așa că ne-am întâlnit acum șase luni
pe plaja Suluban din Bali.
Mi-ai cumpărat o băutură.
A fost un martini cu picătură de lămâie cu vodcă Belvedere.
Lucrurile s-au miscat repede.
Adică, am avut această chimie.
Am avut chestia asta.
Era ca un lucru extrem de inflamabil.
Am stat în camera mea vreo trei zile,
iar când acestea au fost ridicate, noi...
ne-am mutat zborurile pentru a putea fi împreună mai mult timp.
- Ce făceam înainte de Bali?
- Nu ai vorbit niciodată despre asta.
Am încetat să mai întreb.
Tot ce știu este că ți-ai anulat zborul de întoarcere,
și ai spus că vei rămâne acolo cu mine pentru totdeauna dacă aș vrea.
- Cred că trebuie să te fi plăcut foarte mult.
- Da, ţi-a plăcut de mine.
Ei bine, sentimentul a fost reciproc, așa că...
- Asa de--
Ce s-a întâmplat? - Ce sa întâmplat a fost, într-o zi,
un bărbat cu o armă a apărut în camera noastră de hotel,
și a încercat să ne omoare,
și i-ai rupt gâtul.
- Deci atunci am... ucis un tip?
- Da, deci atunci ai ucis un tip.
- Mm. - Mm-hmm.
- Buna ziua?
- Bună, ai ajuns la Ethan Krum.
Dacă lăsați un mesaj la ton,
Voi putea lua legătura cu tine în scurt timp.
Mulțumesc. - Rahat.
Hei, Ethan, eu sunt.
Unu,
Tocmai fac check-in.
Uh, probabil că încă ești afară.
Am venit aici, așa cum am spus,
și, uh, ei bine, acum că sunt aici,
Nu prea știu ce fac.
Simte-te puțin prost într-adevăr.
Îi voi--o să-i dau încă una
jumătate de oră, iar dacă nu se întorc până atunci, voi...
voi veni acasă.
Și bine făcut și toate
pe promovare.
O meriți.
Întotdeauna ai spus că faci parte din secțiunea de pește.
Bine, sună-mă.
- Adică, în apărarea ta,
a fost în apărarea ta.
Ai spus că ai înfuriat niște oameni răi.
- Cine au fost ei?
- Oh, vreau să spun,
Eu... nu stiu... nu stiu.
- Bineînțeles că nu. Deci, um,
atunci ce?
- Mm, noi doar...
ne-am dus pe drumuri separate.
Adică, ascultă, tu... trebuie să înțelegi
nu a fost totul simplu navigant între noi.
Eram diferiți.
Ulei și apă, cretă și brânză,
Simon și Garfunkel.
- Ai spus asta, um--
ai spus că ar trebui să plec și că te vei descurca,
asa ca am plecat.
- Ei bine, știu că nu este adevărat
sau nu stau aici acum.
- Asta pentru că m-ai urmărit în Australia.
Da, ai continuat să suni și să suni...
- Oh, grozav, deci sunt un criminal și am nevoie.
- Și atunci ai intrat în accident.
Am aflat despre asta și, uh, am venit la spital.
Și atunci ți-am lăsat biletul în buzunar.
- Deci încă nu avem idee cum sunt conectat
unui tip care a fost îngropat de viu
sau de ce cineva a decis să arunce în aer un restaurant
în mijlocul nicăieri în ziua
că am fost invitat acolo jos?
— Mă tem că nu.
- Ia un încărcător pentru asta. Descoperi.
Deși, dacă ceea ce spui este adevărat,
poate nu vreau sa stiu.
Dacă toate aceste amintiri care sunt îngropate undeva
în capul meu, ei sunt...
se ascund pentru că nu vor să fie găsiți?
- Crezi că ai putea face asta?
Crezi că ai putea lăsa toate astea să mintă?
- Aş vrea să cred asta.
Dar apoi cred
poate încerc să-mi spun ceva.
Și poate ar trebui să ascult.
- Știi, dacă știu un lucru despre tine,
este că chiar nu-ți place să asculți.
- S-ar putea să fiu un om schimbat.
- Nu cred că oamenii se schimbă.
Cred că o întorc pe dos
și repetă,
din nou si din nou.
- Dreapta.
Ca niște chiloți?
Da.
- Mm-hmm, ca niște chiloți. - Mm-hmm.
Și nu ai fost curios
despre mine, cine am fost?
- Te-am căutat pe Google de câteva ori, de fapt,
dar nu te-am putut găsi nicăieri.
Și nu credeai că e ciudat?
- Nu, nu mi-a păsat.
am fost sus...
pe, știi,
acel lucru mic nebunesc.
Sunt cam jignit că nu-ți amintești.
- Atat de bine, nu-i asa?
- Ei bine, ai fost un domn.
- Mă bucur să aud asta.
- Ei bine, de fapt, ai avut momentele tale.
Sub toată acea violență,
acolo jos e un fel de inimă.
- Huh.
Sun ca o adevărată captură.
- Știi ce vreau să spun.
- Nu, nu.
Da, chiar, chiar nu,
pentru ca nu te cunosc.
- Trebuie să fie înfricoșător.
- Pur și simplu nu înțeleg de ce nu ai spus
orice din astea când m-ai văzut.
- Nu știu, a fost...
a fost ca, nu știu,
dintr-o dată, a existat această opțiune de resetare din fabrică.
Știi, aș putea apăsa pe butonul mare roșu,
și am putea începe totul de la capăt.
Cât de des ajungi să faci asta?
- Aproape niciodată.
- Eu, um--
Chiar m-am gândit că poate de data asta va funcționa.
Nu știu, cred că eram doar, uh,
fiind prins într-un fel de basm.
- Sau al cincilea cerc al iadului.
- Oh, bine.
Ce este în al cincilea?
- Nenorociţii supăraţi.
- De unde stii ca?
- Nu am nici o idee.
Deci tu și cu mine nu am lucrat?
- De parcă n-ai crede.
În afară de atunci, vreau să spun, uneori am făcut-o.
- Cum a fost asta? - Hm...
am avut momentele noastre.
- Dar adună acele momente împreună,
și fac o greșeală.
Dreapta?
- Aveți încredere în mine. Iti place.
Este târziu.
- Da, ar trebui să plecăm.
- Mm-hmm.
De fapt, este o idee foarte proastă să conduci pe întuneric.
Niște canguri, ei...
vin direct la faruri, așa că...
- Desigur, da. ambii: Da.
- Mm-hmm.
- Deci ce sugerezi?
- La ce te gandesti?
- Faptul că am mai făcut asta înainte,
si habar n-am.
- Asta e adevărata tragedie.
- Ar trebui să dormim puțin.
- Da, ar trebui.
- Hei.
Hei!
Bun venit la Murray Waters.
- Au fost aici?
- Haide, hai să dormim puțin...
pe lângă somnul pe care tocmai l-ai avut.
- Hei, am sforăit?
- Nu vreau să vorbesc despre asta.
- Doar un minut.
Îmi pare rău, am fost...
Tocmai mă uitam la curling la... la televiziune.
Este un sport frumos. Îl vezi vreodată?
Ah, ei bine, nu este pentru toată lumea.
A trebuit să-l înregistrez. Este la o oră mentală
În Ungaria.
Oricine, cu ce te pot face?
- O caut pe Helen. - Ea nu este aici.
Scuze, cum ai spus că te cheamă din nou?
- Nu am făcut-o.
James Logan, detectivul Logan.
Lucrez cu ea.
A lucrat sub acoperire.
- Oh. Oh, bine.
Ei bine, intră. Ethan.
- O placere sa te cunosc. - Dreapta.
Deci trebuia să-l întâlnești pe Hel aici, nu-i așa?
- Da, sigur.
- Hm.
- Deci unde este?
Sunt îngrijorat pentru ea, detective.
Nu o să mint.
Ea a ieșit din rezervație fără permis,
Nu mă deranjează să spun.
Pot să-ți aduc o cafea?
- Ei bine, chiar trebuie să o văd.
- Doar iluzii de grandoare.
Asta e tot ce pot să mă gândesc, știi?
Este ca ideile deasupra postului ei.
Eu... aici, o să-ți aduc o ceașcă.
- Sunt cam grăbit aici.
- Nu, e bine. Oricum îmi fac unul.
Uf, James, Helen sa plin cu Florence Nightingale
pentru acest tip de amnezie.
Știi, este ca și cum el ar fi responsabilitatea ei.
Se pare că a dat bani
tipului să meargă la Burnt Ridge.
Poți crede asta? - Burnt Ridge?
- Da. Acum s-a dus și ea acolo.
Vreau să mă întorc pe Pământ, vrei?
Apa e caldă, iubire.
Deci, um, Burnt Ridge este locul unde o vei găsi,
Detectivul James, prietenul meu.
- Bine.
Apreciat. - Noroc--ascultă,
când o vezi, vrei...
ai vorbi cu ea?
Știi, poate încearcă doar să o convingi,
încercați să o faceți să renunțe la unele dintre aceste lucruri.
- Sigur că se poate.
Știi, Ethan...
Îmi placi.
Helen este norocoasă să te aibă.
Cu adevărat norocos.
- Da-te jos.
- Ce? - Asta e...
ăla e nenorocitul de sergent de la Burnt Ridge.
- Crezi că sunt aici pentru noi?
- Nu, cred că au venit aici
pentru micul dejun tip bufet complet.
- Păi, de ce dracu sunt ei aici?
Ei nu pot ști despre acel corp.
- Hm, doar o mică bănuială,
dar poate că este vorba despre bomba care a explodat.
- Chestia sarcastică chiar începe să zâcâie.
- Oh este? Sunt al naibii de iubitor
întrebarea stupidă pe care o faci.
- Mm, încă o faci.
- O, da? Ei bine, îmi aduce bucurie.
- Și făcând-o din nou. - Bine.
Vom?
- Voi ajunge la egalitate cu tine.
Nu iubesc toată această situație.
Doar vor merge la recepție,
și vor întreba dacă este cineva
se potrivesc cu descrierea noastră și nu prea am încredere în ea.
- Ei bine, tura s-ar fi schimbat de când ne-am înregistrat,
deci asta ar trebui să ne câștige puțin timp.
Haide.
- Hei.
- Să mergem.
- Da, da, doar vino, da.
- Uh--
- Salut. - Oh, salut.
- Arăți așa de obosită. Ți-am făcut o ceașcă.
- Oh. Mulțumesc.
- E in regula. Tu protejezi,
Îți voi servi... o ceașcă.
Doar, um, dă-o înapoi când ai terminat.
- Bine. De fapt, uh--
Îmi pare rău. Oop, scuze.
Tu ești Sue?
- Da. - Oh.
Sunt agentul de probă Helen Chambers,
cu departamentul în Cooper Springs.
- Oh. - Există...
este un tip care a stat cu tine.
Și-a pierdut memoria? - O da.
Da, știu la cine te referi.
Este... este bine?
- Uh, știi, nu sunt...
Nu sunt sigur, sincer să fiu.
E înăuntru chiar acum?
- Nu, mă tem că nu. El, um--
a plecat ieri undeva.
Nu sunt sigur când se va întoarce.
- Oh.
Te deranjează dacă intru?
- Oh, desigur! Intra!
- Oh.
Ah, ce mai faci?
- Oh, nu te deranjează pentru el. E surd ca un viper
fără aparatul său auditiv în-- și nepoliticos.
- Dreapta.
Wh... uh, surd ca și ce acum?
- Oh, este o vorbă. Ei bine, a fost.
Din Biblie... se presupune că viperele nu pot auzi.
- Ah, de aceea sunt atât de periculoși.
- Poate.
Uite, eram pe cale să plec și să fac cumpărături,
deci dacă mai vrei să mă întrebi ceva...
- Doar dacă ai avea idee unde s-ar fi dus tipul ăsta.
— Mă tem că nu.
A pornit cu chelnerița aia
care lucrează la restaurant...
sau a făcut-o înainte să explodeze.
- Oh, um, ai idee când s-ar putea întoarce?
- Nu imi pare rau.
Nu sunt de mare ajutor, nu-i așa?
- O, e în regulă.
Apreciez timpul tău.
Ah, ei bine, aș putea doar, uh,
așteaptă afară dacă... dacă e în regulă.
- Nu Nu NU. Nu, așteaptă aici.
Ralphie nu se va supăra. -Ce... esti sigur?
- Omul ăsta...
De ce vrei să vorbești atât de rău cu el?
Are un fel de necaz?
- Uh...
Ei bine, sincer, eu...
Nu știu.
Adică, scuză-mi limbajul aici,
dar sunt unii oameni,
oameni care vor să vorbească cu el care sunt AF dubii.
Adică s-au întâmplat multe lucruri
de când a apărut acel tip.
Cred că ar putea avea probleme și ei bine,
Cred că lucrurile îl vor ajunge din urmă, cred.
Adică, este ca acel joc pe care îl jucau oamenii
pe telefoanele lor mobile, Snake,
unde cu cât înaintează mai mult,
cu cât cozile lor devin mai lungi,
și cu atât au mai multe șanse să se întâlnească cu ei înșiși.
- Uf.
Hei, amice, ai... l-ai văzut pe acest om?
Călătorește cu o tânără,
poartă numele de Luci cu un „eu”.
Da.
De ce? - Nu ştiu.
Cred că așa își scrie numele.
Dar ai spus că l-ai văzut, da?
- Da. - Stai aici, bine?
Nu te mișca.
Hei, domnule!
Inspectorul detectiv Rogers, hei, el este...
el-l-a văzut.
L-a văzut pe Luci.
Uită-te la tipul ăsta.
- L-ai văzut pe acest om? - Da.
A fost, ieri, în biroul nostru cu o fată.
- Luci Miller. Trebuie să fie ei.
- De ce?
- Nu știu. Eu sunt doar--
Îmi pare rău, sunt doar entuziasmat.
- Fii mai putin entuziasmat.
Bine, uite, va trebui să te fac să-mi spui...
Scuze, nu mi-am dat seama de ora.
Scuzați-mă. - Ce?
- Bine, um,
continuă.
- Uh, da, era Luci
și ea a semnat cu un „eu”
pe care nu l-am aprobat.
Am zburat cu ea și pe acela din fotografie
până la mijlocul tufișului.
- Au spus de ce? - Nu.
Nu, totuși erau foarte îndrăgostiți.
Și atunci când au plecat, a fost...
a fost un pic ciudat.
De fapt, a fost foarte ciudat.
- Ne poți duce acolo unde i-ai dus?
- Sigur. Uh, fratele meu are
totuși cheile elicopterului și Dumnezeu știe
în ce pub s-a înghesuit.
- O, e în regulă. Adică, putem aștepta.
- În regulă.
Înapoi într-o secundă...
in speranta.
- Ei bine, de obicei o prăjesc timp de 50 de minute.
Ei bine, pentru că totul este aplatizat...
totul este aplatizat
pentru că ai făcut-o, așa că va...
se va găti mai uniform.
Da.
- Nu vând încărcător pentru un telefon atât de vechi.
Sue ar trebui să aibă unul la Burnt Lodge.
Ea este o tezaurizare.
Oh, am uitat că ai făcut asta.
- A facut ce? - Rahat pasiv-agresiv...
- Oh, tu... știai.
În tot acest timp, tu... ai știut că sunt un ucigaș.
Ce naiba fac?
- Că ai ucis pe cineva, nu că ești un ucigaș.
- Care este diferența?
- Ei bine, ai ucis pe cineva în autoapărare.
Oricum, ce te-a pătruns? Adică, păreai în regulă
cu toate astea noaptea.
- Noaptea trecută a fost...
- O greseala?
- Ei bine, bine. - Da.
Ei bine, obiceiuri vechi, cred.
Ar trebui să știu mai bine, ca să fiu sincer, tu și cu mine...
- Bine, da, da, um, Simon și Garfunkel.
- Exact. - Da da da.
Nici măcar nu știu cine dracu sunt.
Am dat din cap când vorbeai despre asta,
dar nu stiu.
Și nu știu dacă am știut vreodată și am uitat,
sau eu... încă mai știu și eu... nu ma dracului...
Nu știu nimic!
- Bine, am înțeles.
Nu vă faceți griji.
Uite, hai să... ne întoarcem și...
când ajungem acolo, vom merge pe drumuri separate.
Este mai ușor.
- Wow.
Da. Bine, da.
Da, chiar așa, bine. - Începem.
- Ce vrei să spui, „Iată-ne”?
- Ei bine, rahatul ăsta din nou.
- Nu, doar rahatul asta.
Pentru mine, toate rahaturile astea sunt nou-nouțe.
- Crede-mă, e mai bine.
- Ai încredere?
Glumești al naibii?
Cine naiba esti?
- Hai să nu. Haide.
- Grozav.
Bine de mine.
- Deci apelul pe care l-ai luat mai devreme...
Am un prieten care a făcut o perioadă în Crime majore.
Se vorbește că în fiecare zi,
dai un telefon la 10:00, indiferent de ce.
Indiferent de ce te afli în mijlocul...
- Nu știam că sunt un subiect atât de fierbinte
de conversație în cercurile poliției.
E bine să știi acea senzație de arsură
nu a fost o infecție a urechii.
- Imi pare rau. E doar...
Ei bine, ai făcut acel apel mai devreme și...
- Tu faci priorități în viață, Lemon.
Aceasta este o decizie pe care o iei.
Nu obișnuiam. doar am lucrat,
în fiecare oră dat de Dumnezeu.
Și apoi m-am îmbolnăvit.
Chirurgie, chimio,
petrecut mult timp în spitale.
Trebuie să mă gândesc la ce este important.
Nu am vrut cealaltă jumătate cu mine,
și o sunam în fiecare zi la 10:00.
Chiar și când chimio-ul s-a terminat, eu...
Începusem să mă obișnuiesc și eu... eu doar...
M-am gândit cât de mult pierdusem timpul
cu capul în nisip,
urmărind muștele amare...
Nu-ți iei niciodată timp pentru ceea ce contează.
- Deci ești mai bine acum sau?
- Încă sun, nu-i așa?
- Hei! Ți-am spus că se va întoarce.
- Poftim.
- Succes. Lasă-mă să te duc la elicopter.
Oh, va trebui să te fac să semnezi
renunțarea la asigurări înainte să plecăm.
Nu-i-am-vino-mea-dacă-ne-omor-toți-
pentru că-sunt-încă-beat-din-noaptea-înainte.
- Asta ar trebui să fie o glumă, amice?
- Da, da, nu. Îmi pare rău.
- Am zburat cu apași timp de zece ani,
deci voi zbura.
Spune-mi doar unde.
- Ei bine, nu cred...
nu lăsăm pe nimeni să-l zboare.
- Dă-mă dracului mort. Se descurcă ca un rahat!
Câți ani are chestia asta? - O doamnă nu spune niciodată.
Oh, aici, aici.
O poți pune jos chiar aici.
- Atunci asta e?
- Cât lapte beau într-o zi?
- Te superi dacă... - Îmi doare sfarcurile
doar privindu-i.
- Văzând pericolul, aduce
regimentul 57 turc...
- O să-l primesc.
Salut.
- Salut.
Intră, cred.
Ce mai faci? - Cine sunt?
Uh,
oamenii trebuie doar să spună: „Sunt bine, mulțumesc.
Ce mai faci?” când ai pus întrebarea asta, nu?
- De obicei. - Mm.
Ei bine, sunt bine, mulțumesc, Helen.
Ce mai faci? - Da...
- Salut.
- Helen, aceasta este Luci.
Helen a coborât cu mașina de la Cooper Springs să mă vadă.
- Oh corect. Deci, băieți, vă cunoașteți?
- Da. Da, Helen este singura mea prietenă
în întreaga lume largă.
Da bine,
ceva de genul.
- Bine.
- Am crezut că pleci.
- Da, bine, am vrut doar să mă întorc
pentru a vedea ce este pe acel telefon.
- De ce? - Pentru că, fie că îți place
sau nu, sunt și eu implicat în rahatul asta,
deci cred ca merit sa stiu.
- Mai bine îl încarcă.
- Deci de ce ai condus până aici?
- Oh, bine.
Da, eu... am vrut doar să te anunț
că există un tip care te caută.
- Ce tip?
Helen, ce a vrut? Ce tip?
Tipul ăla.
- Ralph!
- Ralph! Coboară, te rog!
Ralph, te rog!
- Boo.
Ieși, ieși,
oriunde ai fi.
Vino aici; putem ieși.
Există o uşă. Vino aici.
Grăbește-te, putem ieși.
Vino aici.
- Politie!
- Da? - Pune arma jos.
Ce vei face cu asta?
- Am să te împușc.
Ai mai tras vreodată cu o armă,
în afara intervalului?
- Pune arma jos.
- Nu ai putea dacă ai vrea.
Ei bine, te-ai uita la asta?
Mulțumesc. - Vino aici.
- Știi ce ești, Elliot?
Ești un dracului de gândac.
Ești un gândac mare, rău, dureros în fund.
- Stai puțin, doar...
doar spune-mi de ce.
Ce... ce am făcut?
- Nu.
Ah!
O, Doamne, o, Doamne, o, Doamne.
Bine bine.
Oh. Oh Doamne.
Oh Doamne. Oh.
Oh Doamne.
- Ah! Ah!
- Bine bine bine.
Îmi pare rău.
- Ești... - Oh, sunt... sunt bine.
Este bine. - Așa spui.
Dar ești doctor?
Pentru că nu arăți ca un doctor.
Știu că nu sunt medic, așa că nu știi că ești bine.
Tu?
- O să-l iau pe Sweeney
să te conduc la clinică.
- Acordă-mi doar un minut.
eu, um...
Ei bine, am vrut doar să spun că sunt cu adevărat,
imi pare foarte rau.
- Este... este mort?
- Ei bine, oamenii nu-și schimbă culoarea dacă sunt în viață, amice.
- Adică nu am... la naiba, n-am văzut asta.
Eram... eram în elicopter, cântând „Zoria vikingilor”.
Am fost până acolo. - Ce, când ai decolat,
nu ai observat un cadavru pe pământ?
- Jucam „Zoria vikingilor” când am decolat.
N-am... - Vreţi să taceţi?
Și când s-au întors la elicopter, au spus ceva?
- Nimic. Nu.
- Nu au menționat că a sunat la poliție?
- Da--da. Da.
Da, nu, tipul a spus că vrea să chem poliția.
și apoi s-a răzgândit.
El a spus: „Nu-ți face griji pentru asta”.
- Nu credeai că e ciudat?
- Tocmai mă gândeam la "Zori"...
- Spune „Zoria vikingilor”
Îți voi trece capul printr-un perete.
Sunt eu. Tipul ăla după care am fost,
Vreau să pui pe toți și totul pe el.
Ce?
A avut loc un schimb de focuri la Burnt Ridge.
Bine, ei bine, adaugă asta pe listă.
Se pare că acel tip tocmai a ucis pe cineva.
- Prietene, dacă vrei să te odihnești, fă-o mai târziu.
- Nu trebuia să se întâmple asta.
Ralph nu avea nevoie să...
- Nu a fost vina ta.
- Da este.
Oamenii încearcă să mă omoare, asta e...
- Acum uite, asta...
telefonul pe care l-ai găsit trebuie să fie încărcat până acum.
Poate că există ceva acolo care îți poate spune.
- Nu vii?
Nu vreau să sune din nou nevoiaș sau ceva.
- Am mai fost pe acest drum înainte.
Noi nu muncim.
M-am lăsat să uit asta noaptea trecută și a fost o prostie.
Imi pare rau.
Priviți-o doar ca pe un nou început.
Tot ce ai făcut nu contează.
Ceea ce faci acum contează.
De unde ai luat asta, un prăjitură cu noroc?
- Nu, am primit-o de la tatăl meu
chiar înainte să moară de cancer de colon.
- Ah.
Bine, îmi pare rău.
- Ah, e în regulă.
Cred că l-a luat de la o prăjitură cu noroc.
- Unde este logodnica mea, Helen Chambers?
Unde este ea? - Hei, tu.
- Apreciez, Eth,
dar nu trebuia să vii până aici.
- Bineînţeles că am făcut-o.
Aproape ai murit, iubito. - Nu Nu.
Tocmai mi-am zgâriat piciorul.
- Aş fi putut să te pierd. - Serios.
Sunt bine. Într-adevăr.
- Cineva a tras în tine.
- Nu, ei... nu trăgeau în... în mine.
Ei... trăgeau în altcineva de care eram aproape.
- Uite, orice ar fi fost,
Nu-mi pasă, doar...
Mă bucur că ești în viață.
- Mulțumesc.
- Te iubesc, scurtătură.
- Si eu te iubesc.
- Haide.
Să plecăm de aici, da?
Nu. Nu, nu, nu, haide, tu...
Nu poți fi serios. - Am doar câteva lucruri
că trebuie să clarific aici mai întâi înainte...
Hei.
- Ai venit până aici când nimeni nu ți-a cerut,
și aproape te-ai ucis
pentru un tip care nici măcar nu-și știe propriul nume.
- Mi-a salvat viața.
- Sunt alți oameni, oameni mai importanți,
oameni care sunt calificați, a căror slujbă reală este aceasta.
Acest lucru este ridicol.
Haide, hai să ne urcăm în mașină.
Dacă mergem acum, mai putem învinge traficul.
- Nu.
Eu... nu vin.
Uite, am petrecut foarte mult timp
spunând că nu sunt asta sau nu sunt asta, dar...
dar daca gresesc?
Dacă sunt?
Și... și dacă aș putea ajuta această persoană
în acest moment când nimeni altcineva nu poate?
- Avem antrenament de dans la 4:00 cu Diego.
- Uite, trebuie doar să pun câteva întrebări, bine?
Ora max. Mă întorc.
- M-ai putea pierde, Hel.
Știi asta, nu-i așa?
Și crezi că te-ar mai dori cineva?
- Asta--asta--
asta e chiar rău, Ethan...
- Nu te mai scânci. Diego vine la 4:00.
Dacă nu ești acasă pentru antrenament,
nu te deranja deloc să vii acasă.
- Ethan.
Aștepta.
- Unu...
Burnt Lodge este chiar acolo sus.
Sunt... sunt așa, așa că...
Polițiștii ar trebui să plece până acum.
- Ce ai face?
- Doar...
Împachetează-mi rahatul și pleacă naibii de aici.
- Orice altceva ar trebui, um--
Ar trebui sa stiu? - Hm...
Nu, cred că am cam mult
ți-am spus tot ce știu, așa că...
- Tu ai? - Da.
- Sunt, uh--
Îmi pare rău pentru toate astea,
despre a te târî în toate rahaturile astea.
Cum sunt cu adio?
- Îngrozitor.
Da, mereu ai lăsat lucrurile pe o notă proastă.
- La naiba.
- Presupun... - Da.
Dreapta.
Uh, la naiba și cu tine.
- Cost.
- Billy, vorbeste cu mine.
Am fost aproape.
Da, au primit picătura pe mine.
Nu se va mai întâmpla.
- Ai promis.
Nu ai devenit din nou exagerat de zel,
tu, Billy?
- Va respira.
Nu-ți face griji.
S-ar putea să nu aibă picioare, asta e tot.
- Unde esti?
- Loc numit Burnt Ridge.
Kosta, serios, am înțeles asta.
- Bine, vin acolo.
- Hei, mă descurc, frate.
- Grozav.
Ne vedem curând, frate.
- Salut salut.
Tocmai îmi luam un pahar cu apă aici.
Ce mai faci? - Oh, bine.
Bit s-a zguduit. - Sigur.
- Eu... Am vrut doar să iau o ciocnire dacă e în regulă.
- Sigur sigur. Hei,
te gândești să stai puțin de veghe?
Am primit un mesaj de la copilul meu cu cap.
Rămâi fără benzină pe autostrada Woorung.
- Da, sigur.
Pa.
- Hei.
Uh...
Cum e piciorul tău?
- Oh, uh, știi, dureros,
dar sunt încă în viață, deci leagăne și sensuri giratorii.
- Da.
- Ce sa întâmplat cu tipul cu pălărie?
- Păi, el... l-am pierdut.
L-am pierdut. El este, um...
da, a plecat.
Ai--
ai gasit ceva pe asta?
- Oh, uh, știi,
părea foarte important mai devreme și...
și nu eram sigur dacă ești...
- Nu, e bine.
Este bine. - Da.
Um, se pare că a luat o adevărată bătaie
în toată mizeria de acolo.
Pagube colaterale.
Ascultă, mulțumesc din nou pentru,
știi, salvându-mi viața și tot.
Ești un adevărat salvator, la propriu.
- Este grozav.
- Acela... acel tip care, um...
care a venit după tine... te-a numit Elliot.
- Da. Da da.
Da da da. um,
el a făcut, eu pentru... am uitat.
Elliot Stanley.
- Helen Chambers.
- Da. - Dreapta.
Știi, eu... nu te-am pus pe tine pentru un Elliot.
- Nu, ce ai... ce ai crezut?
- Nu știu. Poate un Steve.
Sau, cum ar fi, un Ryan.
- Ryan, chiar? Isuse, nu.
- Hei, ascultă, ai putea fi un Ryan.
- Toate unitățile, KLO4 de sex masculin nord-irlandez,
mijlocul până la sfârșitul anilor 30, înalt, păr castaniu închis, nume necunoscut.
Suspectul spune că și-a pierdut memoria.
Este în legătură cu o crimă din Murray Waters,
deci fii atent.
- Doar mă duc. - Eu, uh--
Nu pot... Nu te pot lăsa să faci asta.
- Acela nu sunt eu
despre cine vorbesc la radioul tău mic.
Asta--aia--asta nu--
- Poţi explica că... - Nu sunt eu.
- La... la gară.
- N-am ucis pe nimeni, um,
nu cred.
- După cum am spus, nu este treaba mea.
Doar coboară la gară,
explică-le celor mari și...
și vor clarifica totul.
- Bine. Sigur.
- Bine atunci. Hm...
Uite, îmi pare rău pentru asta, dar va trebui să te încătușez.
- Ah, nu... nu e nevoie...
- Eu... este procedura.
Bine.
Începem.
- Scuze.
- Hei!
Vă rog.
- Imi pare rau.
Deschide mașina.
Chei. Dă-mi cheile.
La dracu '! - Du-te.
Doar... doar ia-o. Merge.
Doar... doar nu mă răni.
- O să am nevoie să conduci.
- De ce?
- Nu cred că pot...
să nu crezi că pot conduce un băț.
- Vă rog. - Urcă-te în mașină.
- Nu m-ai răni.
Acesta nu este cine ești. Mi-ai salvat viata.
- Vezi, acolo te înşeli.
Sunt--
Sunt un tip rău, Helen.
De aceea oamenii mă vor moartă.
- Ce... orice ai fi făcut în trecut
nu contează, nu?
Mai ai o șansă acum.
- Suntem cine suntem, bine?
Doar... intră dracu' înăuntru, bine?
- Unde mergem? - Doar condu.
- Trebuie să fiu acasă până la 4:00.
Mâine fața ta va apărea în fiecare ziar
în țară.
Nu poți fugi pentru totdeauna.
- Nu,
dar astăzi pot.
Conduce.
- Va fi aici.
Ea va.
- Putem exersa până se întoarce, dacă vrei.
Nu vă faceți griji, eu voi fi doamna.
Prinde-mă de talie.
Strângându-mă puțin strâns acolo.
- Scuze, Diego. - Bine, da.
Gata? Și unul, doi, trei.
Bun. Acum facem scufundarea.
- E stricat.
- Văd un număr,
Cred că.
- Chestia aia e înnebunit.
Știu o prostie când văd una.
- Ți-am spus, e o prostie.
- Doar conduci, bine?
- Mi-au spus că Elliot nu-și amintește nimic.
Asta e o prostie, nu?
- Nu.
Ei bine, norocos de el.
- Cum naiba nu ai murit încă?
- Amuzant,
Aveam să te întreb același lucru, Victoria.