Estland, 2007
Jag är Anna Troyev, instruktören i konstterapi.
Lyft upp armarna.
Jag hoppas vi inte behöver gå igenom det här varje dag.
Anna?
Välkommen.
Är du redo för din första dag?
Jag tror det.
Varsågod.
Bor du långt härifrån?
En aning, men det är det värt.
Jag har alltid velat använda konst för att hjälpa människor.
Varsågod.
Den här vägen.
Det här är våra säkerhetsrutiner.
Lär dig dem utan och innan.
De flesta patienter är ganska fogliga, medan andra..
Doktorn, det gäller Leena.
Hon är inte i sitt rum, ingen kan hitta henne.
Slå larm.
Full stängning!
Vem är Leena?
Vår farligaste patient.
Det är faktiskt hon som är orsaken till den lediga tjänst du tillträder.
Din föregångare underskattade henne och ignorerade protokollet.
Det slutade inte bra.
Lyssna på mig. Lämna inte det här rummet.
Oroa dig inte, du kommer att vara säker här och jag kommer tillbaka när vi hittar henne.
Hallå där.
Jobbar din mamma eller pappa här?
Kan jag få se?
Är det jag?
Det är väldigt bra.
Jag heter Anna.
Vad heter du?
Leena.
Du svarade mig inte förut.
Jobbar dina föräldrar här?
Varför tror du det?
- För att du är... - Vad är jag?
Leena...
Lägg ner den.
Leena, lägg ner den nu.
Du berättade inte att hon var ett barn.
Det är för att hon inte är det.
Leena lider av en körtelsjukdom.
Vilket orsakar proportionell dvärgväxt
som stoppat hennes tillväxt vid runt tio års ålder.
Gör inga misstag. Leena kan se ut som ett barn
men hon är en vuxen kvinna.
31 år för att vara exakt.
När Leena först kom kämpade hon så hårt
mot sina spännremmar att hon blödde rejält.
Det var en läxa för oss alla när vi såg
hennes starka starka vilja att vara fri.
Mycket av Leenas tidiga liv ägnade hon åt att göra det hon
kunde för att överleva.
Men hon åldrades aldrig åtminstone inte utåt.
Tänk dig att gå igenom hela ditt liv i en värld som bara ser ett barn.
Det är väldigt viktigt att du inte ser henne på det sättet.
Leena använder sin sjukdom lika mycket som hon lider av den.
Hon är en exceptionell bedragare.
För två år sedan lurade Leena sig in i den här familjen
genom att låtsas ha rymt.
Den här familjen tog in henne, de matade henne, de klädde henne.
Normalt sett skulle Leena ha stulit det hon kunde...
och försvunnit, men den här gången...
Låt mig uttrycka det så här, hon bor här nu.
Idti.
Idti!
Hon gör sånt.
Hur lång tid har vi på oss, pappa?
Några minuter, älskling.
Kommer du att minnas mig?
Nej, pappa, mer än så.
Du finns i mitt hjärta.
– Vi måste vara modiga, eller hur? - Ja, pappa.
Det blir vår svåraste strid.
Hej, Dmitri.
Du kom i tid.
Den är perfekt.
Jag kan inte knyta dem själv.
Jag vill göra något snällt för dig.
Du får komma in.
Ja, ja.
Jag kan göra det nu.
Varje ögonblick kan jag se min pappa komma tillbaka till mig.
Men det gör han inte.
Min pappa måste åka bort.
Idti.
Vill du ha lite godis?
Idti!
Hon kopplade bort flödet.
Jag beklagar, Anna.
Förhoppningsvis hittar polisen henne innan någon annan blir skadad.
Inte riktigt den start vi önskade oss, det är jag säker på.
Det här jobbet är inte för mig.
Åh, Anna.
Det brukar räcka med ett slag.
Vem där?
Var inte rädd, jag är polis.
Var är dina föräldrar?
Mina föräldrar är i Amerika.
Lilla vän, vad heter du?
Jag heter Esther.
- Du spikade det. - Tack.
- Jag är stolt över dig, älskling. – Ja, bra jobbat, grabben.
Tack.
När är du klar?
Vi är några stycken som ska ut tillsammans ikväll.
Nåväl, grattis.
Vi ses hemma sen.
Det skulle ju ha varit en familjekväll.
Kan han inte få ha kul med sina kompisar?
– Han gör inget annat än att ha kul. - Inte då.
Gunnar jobbar verkligen hårt.
När han inte studerar så fäktas han.
Han lever sitt liv.
Gör det inte, börja inte grubba för dig själv.
Jag vill att du är närvarande. Gunnar behöver dig.
– Jag var ju på tävlingen, eller hur? - Esther kommer inte tillbaka, Allen.
Jag saknar henne också. Det gör jag.
Varje ögonblick varje dag.
Vad gör han här?
MOSKVA, RYSSLAND
Av det lilla vi fått höra från Esther
tror vi att en kvinna förde bort henne till Ryssland
och påstod att Esther var hennes eget barn tills hon lyckades fly.
Vi har inte så många detaljer än.
När hon känner sig säkrare
kanske hon kan berätta mer om vad hon har varit med om.
Vi har en barnterapeut som hon ska arbeta med.
Bra.
Men vad hon behöver just nu är sin familj.
Var beredd på förändringar.
Fyra år är en lång tid i ett barns utveckling.
Esther?
Älskling, det är jag, det är mamma.
Får jag se på dig?
Sötnos.
Det är mamma.
Jag trodde aldrig att jag skulle få se dig igen.
Allt är just nu.
Det var ju så länge sen du träffade någon av oss.
Låt oss se om jag kan... Åh, där är pappa.
Det här var ett av våra välgörenhetsevenemang.
Han såg stilig ut den kvällen, eller hur?
- Behöver ni något mer? - Nej tack.
När man pratar om trollen...din bror är säkert 30cm längre än vad du minns.
Och där har vi Mup-Mup.
– Hon har varit så snäll mot oss. – Jag ser fram emot att få träffa henne.
Nej, sötnos.
Hon är död.
Kommer du inte ihåg? Det är bara vi fyra nu.
Jag måste gå på toaletten.
- Finns toaletten här? – Nej, den finns där borta.
Längst bort?
- Tack för hjälpen. - Varsågod.
"Jag ser fram emot att få träffa henne". Så dumt!
Pappa och Gunnar väntar där nere.
Tror du att far kommer att känna igen mig?
Kanske inte om du fortsätter att kalla honom "far".
- Pappa. - Ja. Det är bättre.
Låt mig få se på dig.
Gud, du ser ut som en liten dam.
Du har växt så mycket.
Ta av den där.
Det var bättre. Det är mindre strikt.
Det här är..
Förlåt.
Nej, förlåt mig. Kom så går vi.
Jag tror att jag är nervös.
Okej, ett stort steg.
Pappa.
Jag beklagar. Jag kan inte fatta, att det verkligen är du.
Jag har alltid vetat om det.
Hej, Gunnar.
Hej.
Kan du inte säga lite mer än ett "hej"?
Kom igen.
- Jag är glad att du är tillbaka. - Jag också.
Ska vi ta och åka hem?
- Ja! - Nu åker vi hem.
Välkommen hem, Esther.
Vi har lämnat det som det var.
Vi visste alltid att du skulle komma hem igen.
Du har förmodligen vuxit ur mycket, men vi har många
julaftnar och födelsedagar att ta igen
så låt oss veta vad du gillar så kanske du kan få det.
Jag gillar att måla.
Gillar du att måla?
Du var aldrig intresserad av målning förut.
Ni två kanske kan tillbringa lite tid tillsammans i din studio.
Ingenting skulle göra mig lyckligare.
Så planen är att du imorgon ska prata med doktor Segar.
Minns du henne?
Hon som hade papegojan som hette Sydney?
- Om du behöver något... - Vi finns längre ner i korridoren.
Du kan gå in. Doktor Segar kommer om ett ögonblick.
Jag kommer om några minuter.
Det är för tidigt för er att engagera er, kommisarien.
Jag vill prata med henne ensam först.
Jag måste lägga på nu.
Du har ingen aning om hur glad jag är över att se dig, Esther.
Välkommen hem.
Du är definitivt inte den lilla flickan jag kände en gång.
Du är en ung dam nu.
Kommer du ihåg vad jag sa till dig när vi började våra sessioner?
Jag sa att om jag ställer frågor som gör dig obekväm, så slutar vi.
Jag önskar att mina föräldrar var som du.
Hur?
De frågar hela tiden vad som hände mig,
men jag är inte redo att berätta för dem om det.
Det är helt okej.
Jag hoppas du pratar med mig om det, men bara när du är redo, okej?
Som sagt, är det något du vill berätta om din tid där borta..
Vill du leka, Sydney?
Jag tror att Sydney vill leka med mig.
Hallå. Jag kommer ihåg dig.
Kommer du ihåg mig?
Din tur.
Esther, vänta här ute. Jag behöver bara prata med din mamma en stund.
Hallå.
- Jag gillar dina örhängen. - Tack.
Vad skriver du?
Jag är ledsen.
- Jag är så ledsen. - Det är okej.
Förlåt.
Jag ska bara städa upp det här.
Verkar hon vara som du minns?
Annorlunda?
Visst är hon annorlunda.
Hon har en brytning nu.
Är det ovanligt med tanke på var hon har varit?
Inte nödvändigtvis. Hon var där länge under den tid som hennes tal utvecklades.
Men jag måste säga att hon är i mycket bättre form...
intellektuellt och känslomässigt än jag förväntade mig.
Det är bra, eller hur?
Jag märkte också några motsägelser.
Till exempel så sa hon att det var Sydney.
Sydney var en ara, ljust orange och fyra gånger så stor.
Idag kallade hon den där fågeln för Sydney utan någon tvekan.
- Vad försöker du säga? – För mig kändes det som skådespeleri.
Han slog mig och slet i min klänning!
Jag vill gå hem.
– Det räcker för idag. - Självklart, vi hittar en annan tid.
Esther, är du okej?
Ja.
Hallå.
Morticia! Hämtar du Gunnar åt mig?
Vad kallade du mig?
Mike, det är hon, systern.
Skit, mitt misstag.
Hämta Gunnar.
Pajalsta?
Vad sägs om att jag skär av dina bollar och tvingar dig äta dem, din jävla skithög?
Var det spanska eller något?
- Jag vet inte... - Okej, då åker vi.
– Din syrra är jävligt märklig. – Snälla, min pappa står precis där.
Jag bryr mig inte.
Mike, vad fan?
Älskling, är du okej?
Min klänning är förstörd.
Vi köper en ny till dig.
Jag tänkte att vi kunde gå till studion.
Jag skulle älska det.
Om jag inte visste bättre, skulle jag tro att du aldrig varit här förut.
Så vackert.
Vad är ljuset till för?
Kommer du inte ihåg? Det är vad din pappa är känd för.
Här.
Tryck här.
Jag försöker alltid pressa in väldigt mycket på en duk
så jag tog till ett dolt lager.
- Ingenting är inte bara en sak, eller hur? - Coolt.
Du har inte varit här på ett tag.
Nej, det har jag inte.
Vad är det här?
Åh, nej.
Jag borde ha slängt den.
– Vem är det? – Vi ska inte dröja vid det förflutna.
Du är hemma nu. Det är det enda som är viktigt, eller hur?
Jag tänkte vi kunde damma av några dukar.
– Se vad det blir av det. - Det gör jag gärna.
Vad föredrar du? Oljor, akvareller?
Jag har allt.
- Träkol. - Träkol.
Välj ett föremål, så sätter vi oss ner och ritar av det tillsammans.
Jag vill rita av dig.
- Vill du rita av mig? - Ja.
Bra.
Det här är första gången.
Vilken position? Tänkaren?
Som du var när du tittade på den.
Det är ingen plats jag vill bo på längre.
Där. Så där ja.
– Lärde du dig måla där borta? - Ja.
Ritade du bara eller var det också...
Det var inte vad du tror.
Det händer fortfarande trots allt som pågår.
Allen? Nej, han kommer inte.
Du vet vad han tycker om sånt.
Vi ses på galan imorgon, okej?
Det är för en god sak.
Beth, ta med ditt checkhäfte och Jim.
Det är för barncancer, för guds skull. Bra, det var bättre, tack.
- Jag är klar. - Redan?
- Gillar du det? - Jag älskar det.
Det är otroligt.
Ge mig trettio sekunder, okej?
Sen ska vi se vad du kan göra med färg.
Det där är privat.
Förlåt.
Jag såg att du tog tillbaka den. Jag antog att den var speciell.
Knackar du inte?
Jag letade efter min guldklocka.
Det är okej. Det dyker nog upp.
Förlåt!
Esters egendom.
Mamma tog mig till Wicked.
Mamma.
Hej, mamma.
Tack, mamma.
Jag vet, mamma.
Mamma.
Mamma...
Du kan inte tro vad Esther kan göra. Vi var i studion i eftermiddags.
Hon ritade ett porträtt av mig.
Hon har mer talang än jag hade när jag var i 20-årsåldern.
Hur är det möjligt? För fyra år sen ritade hon streckgubbar.
- Ta det lugnt. - Vad?
Tänk på var du var för fyra år sedan.
– Nu är du en fäktmästare. – Jag menade bara att det är imponerande.
Du kanske kan rita ett porträtt av mig.
Det här är delikat, mamma.
Tack.
Är det något fel?
Nej. Jag är bara..
Väntar du gäster?
Jag ville komma förbi och säga hej till Esther.
– Titta vem som kom på besök. - Ursäkta att jag avbryter.
Det här är polisen som hjälpte oss när du försvann.
Han är en vän.
Jag kom precis, för att säga välkommen hem Esther.
Tack.
Ursäkta mig ett ögonblick.
Du ska veta att vår barnpsykolog känner att Esther
borde berätta sin historia inom ramen för en...
- Och inte med en polis som mig. - Oroa dig inte, jag förstår.
Men Esther försvann från vår lilla stad och det är fortfarande ett bekymmer.
Jag behöver veta om det fortfarande finns en fara.
Jag pratade med doktor Segar i morse.
Är det lämpligt?
Hon sa att hon är öppen för en gruppdiskussion i morgon bitti.
– Bara för att se att allt är okej. - Mamma, din gala är imorgon.
Då gör vi det dagen efter. Det är viktigt.
Självklart. Om det är så viktigt så kommer vi.
Du glömde att fylla i ditt glas.
Välkommen hem, Esther.
– Det har du redan sagt. - Esther!
– Det är okej, hon har rätt. - Jag följer dig ut.
Tråkigt att du bor här.
Vet du vad? Jag tror att jag stannar ett tag till.
Jag tror det är något med doktor Segar.
Hon antydde att Esther ljuger vid vårt senaste möte.
Det är helgalet.
– Hon kanske behöver en terapeut. - Javisst.
Vad är det här?
- Din dejt. - Kommer du?
Ja, självklart. Du är min fru.
– Jag klarar några rika skitstövlar för din skull. - Och Esther?
Gunnar är trots allt här. Hon kommer att klara sig, eller hur?
- Vill du att jag ska stanna hemma? – Nej då.
Det känns som om att när vi fick tillbaka Esther hittade vi nog oss själva också.
Jag håller verkligen med.
Hur lång tid tar det för dig att klä på dig?
– Jag kan vara snabb. - Jaså?
Jag kan vara snabb också.
Förlåt.
De är söta.
Stäng bara dörren.
Vad?
Nej.
Nej, nej, nej, nej.
Åh, herregud.
Vet du hur mycket jag spenderade på den här klänningen?
- Låt mig se. - Attans.
– Det kan jag fixa med en säkerhetsnål. - Eller häftklamrar.
Häftklamrar kommer att fungera.
Du ansvarar för att ta hand om din syster medan vi är borta.
- Vi litar på dig. - Ja, pappa. Jag klarar det.
Du ser otrolig ut.
- Nu åker vi. – Vi är nog inte hemma förrän efter midnatt.
Låt henne inte vara uppe för sent.
- Har du nycklarna? - Japp.
Du ser fin ut.
Tack.
Ha en bra kväll, gumman.
- Ciao. - Hej då.
Så vad ska vi göra?
Vi?
Killar, förlåt mig. Jag höll den för länge.
Gunnar, är din syster annorlunda än du minns?
Vad tror du?
Hon har varit på en östeuropeiskt sex-arbetsläger.
- Mike! - Nej.
Hon är annorlunda.
Hon har en brytning nu.
Och hon klär sig som Lizzie Borden. Det är så jäkla knäppt.
Vem är Lizzie Borden?
En galen tjej som dödade sina föräldrar med en yxa.
Hej, Esther.
Varför går du inte in och tittar på en film eller något?
Nej.
Esther, du borde inte vara här.
- Gå in och se en film. - Dra åt helvete.
Du, Gunnar, vet du vad jag gillar?
Gå då.
Nåväl, skål.
Jag skulle verkligen vilja skåla för det.
Vad pratade vi om?
God kväll.
Hej, mina föräldrar är inte här. De är på mammas gala.
Typiskt min tur. Har du en fest?
Nej, det är bara några vänner.
Man kan känna lukten av gräs från gatan.
Vad?
Jag vet inte vad du pratar om.
Titta, ingenting händer här, okej?
Jag säger till mina föräldrar, att du var här och så glömmer vi allt om det här.
- Är det okej? - Okej.
Bra.
Har du något emot om jag går på toaletten innan jag går?
Visst, gör det. Självklart.
Vilken fest.
Inte konstigt att de snobbiga miljonärerna står i kö för att skänka pengar.
Det beror på spriten.
Det är inte spriten, älskling. Det beror på värden.
Du tar fram det bästa i människor.
Jag hoppas bara att huset står kvar.
När jag var 16 brände jag nästan ner huset till grunden.
– Det skulle Gunnar aldrig göra. – Vem säger att jag pratar om Gunnar?
Esther? Vi är hemma.
Esther?
Saarneinstitutet?
Esther?
Om du inte är Esther, vem fan är du då?
Hur visste du att jag inte är Esther?
Hennes egen mamma vet inte ens.
Ja, tösen min, det gör hon.
Attans.
Mamma?
Vad fan stirrar du på?
Låt mig se om jag förstår.
Du är en vuxen kvinna och en efterlyst brottsling?
Det är...mer än stört.
Det är allt jag gör nu.
Städar efter mina barn. Oroa er inte.
Mamma tar hand om det.
Mamma tar hand om allt.
När Gunnar berättade att Donnan kom på besök
visste jag att jag skulle hitta dig här.
Du kunde ha rånat oss och försvunnit. Du hade chansen, men det gjorde du inte.
Varför?
Du tänker större.
Inte sant?
Du spelar rollen, manipulerar oss...
Ett år senare råkar vi ut för en tragisk olycka.
Närmar jag mig sanningen?
Låt mig gå.
– Du kommer aldrig att se mig igen. – Det är precis det jag är rädd för.
Esther kan ju inte försvinna två gånger, eller hur?
Hon försvann inte.
Det fanns inget jag kunde göra för henne.
Det var för sent.
Gunnar...han var alltid för våldsam med henne.
Den natten gick det bara för långt.
Vad skulle jag göra?
Att polisanmäla enda barnet jag hade kvar
för en syskontvist som gick över styr?
Jag älskade min dotter av hela mitt hjärta.
Men en mamma skyddar sin familj oavsett vad.
Så om du tror att jag låter en psykopat-dvärg
rasera det jag har byggt upp så har du fel.
Den här familjen kom med Mayflower och byggde upp landet.
Vi betyder något. Allen betyder något.
När han hörde nyheten att Esther levde..
Glädjen i hans ansikte...
Jag var tvungen att få det här att fungera.
Allen vet inte vad som hände med Esther.
Och du hjälper mig att se till att han aldrig får reda på sanningen.
Det finns bara en sak som är värre än ett barns död.
Och det är ett barn som har försvunnit.
Esthers försvinnande förändrade Allen.
Förändrade personen han var.
Vem han skulle vara.
Men du är svaret.
Vi har chansen, att förvandla den här röran till en ömsesidigt fördelaktig lösning.
Esther är där nere, eller hur?
Du säger inte hennes namn.
Du lurade dig in i min familj.
Du valde den här rollen och nu måste du spela den.
Så du kan vara Esther nu och leva ett liv
som vem som helst skulle döda för att ha.
Eller tar du på dig skulden för det här och skeppas tillbaka till Estland i handbojor.
Vad säger du?
- Förlåt, jag skrämde dig. - Nej, förlåt mig.
Vi skulle aldrig ha lämnat dig ensam.
- Vad hände? – Hon ramlade av sin cykel.
– Jag hittade henne vid sidan av vägen. - Älskling, vad gjorde du på en cykel?
Nu går vi in.
- Mamma, förlåt mig. - Sluta.
Vad i helvete!
Ja.
Vad betyder det?
Det betyder att hon inte är ett barn.
Hon är en vuxen kvinna. Vi kan inte underskatta henne.
Hon är mer än så, mamma. Hon är en psykopat som bor i vårt hus.
Tyst!
– Så vi måste leva med den här personen? - Det sa jag inte.
Så kan vi bara, du vet, få det att se ut som en olycka?
Det är för tidigt. Vi måste fundera på det här.
- Så hon kan kontrollera oss nu? – Nej då.
Hon har lika mycket att förlora som vi.
Ingen av oss förväntade sig det här.
För nu ska vi hålla ett öga på henne och när tiden är mogen så avslutar vi det.
Det här är vansinnigt.
Till och med för oss.
- Titta, det är klart. - Ja.
Dra tillbaka den, så här.
Du tar bågen, sätter in den och trycker på den.
- Hänger du med? - Ja.
Så där ja!
Kan du se det?
Det är vad jag pratar om.
Vårt möte med doktor Segar är idag.
Vi skulle inte ha det problemet om du inte hade pratat med papegojan.
- Sydney var en ara. - En vad?
Alla aror är papegojor.
Men alla jävla papegojor är inte aror.
Vad ska vi göra åt det?
Vi övertygar henne.
Tillsammans.
Ett av våra mål är att hjälpa Esther
med att vänja sig vid livet i familjen igen.
En del av det, är att komma ihåg ert delade förflutna.
Ögonblick ni delade, de roliga sakerna ni gjorde tillsammans tidigare.
Herr Albright, vad är ett minne som betyder mycket för dig och för Esther?
Åh gud, det finns så många. Visst gör det?
Det var den där julen i Paris.
- Sommar i Toscana. - Yellowstone?
– Ja, det är där uppe. – Jag var sex.
Vi såg björnar. Och en jordekorre stal min smörgås.
Det fanns så många jordekorrar.
Vad mer, Esther?
Var specifik.
Vi bodde på Elk Ridge Ranch och red på hästar.
Min var en ponny som hette Nugget och pappas häst hette Stretch.
Den där gången, när Stretch böjde sig ner för att äta gräs
och pappa flög med huvudet före rakt ner i marken. Han hade jord i hela ansiktet.
– Den satt till och med i tänderna! - Jag fattar inte att du berättar det här.
Det satt i tänderna i dagar.
Sammanfattningsvis uppvisar Esther en sund syn på livet.
Särskilt att återinträda i den här familjeenheten.
Hon fungerar bra.
Är känslomässigt bekväm.
Det var allt.
Folk kommer på besök idag. Bara för att se dig.
De är våra vänner som kände Esther så
ta bort den där blicken.
Esther är en dam.
Jag antar att jag måste göra lite förändringar.
Bra.
Jag tycker att vi gjorde det bra.
Alla förväntar sig att Esther är förkrossad.
Vad de verkligen vill ha är ett lyckligt slut.
Vi låtsas att rosa är din favoritfärg.
Åh, sammet.
Hemligheten.
Låt oss ge dem en historia de vill tro på.
Den här är min favorit.
Vilken är din favoritfärg? Rosa.
Mycket bra.
Du säger att du kan måla.
Vad mer kan du?
Jag saknade min familj mycket.
Det är fantastiskt att vara tillbaka.
Vad är dina planer nu, unga dam?
- Vad är mina planer, mamma? - Absolut ingenting.
Jag släpper dig inte ur min syn.
Låt mig förklara det här.
- Är du 30? - Gå ut ur mitt rum nu, snälla.
Det här är inte ditt rum. Det här är min döda systers rum.
Du är inte hon och kommer aldrig att bli det. Är det förstått?
- Dra åt helvete. - Vakta din tunga, ditt missfoster.
Jag är glad att allt avslöjats nu.
Jag är färdig med att låtsas att du hör hemma här. Det gör du inte.
Det här är mitt hus, min familj.
Och det kommer aldrig att bli ditt.
Så länge du bor under det här taket kommer du och jag att ha en överenskommelse.
Så här ligger det till.
Jag äger dig.
Gör om det där så dödar jag dig som jag dödade Esther.
Ett samtal från mig och du är tillbaka på arbetslägret.
Du skulle också dras med ner.
På grund av vad den illegalt rymda mentalpatienten sa?
Lycka till med det.
Det här är Amerika. Människor som jag, spelar roll.
Om du inte är Esther betyder det bara att Esther har försvunnit igen.
Mamma har problem med det. Jag har det inte.
Vi ses, ditt missfoster.
Du kommer att sova som ett jävla spädbarn i natt.
Jag gjorde lammstek med rosmarin och tapenad.
Jag vet att Esther inte gillar det. Så jag gjorde din favorit.
Precis som på den gamla goda tiden.
Jag längtar verkligen efter att åka in till stan imorgon.
Jag ska visa galleriet vad jag har jobbat med.
Det låter fantastiskt.
Det är tack vare dig.
Jag återupptäckte glädjem i att måla. Jag känner mig som ett barn igen.
- Vill du komma? - Jag skulle älska det!
Esther och jag har redan planer.
Vilka planer?
Det är en överraskning.
Okej, en annan gång.
– Det är jättebra att du målar igen, pappa. - Ja.
Får jag lämna bordet?
Glöm inte din.. Du kan äta på övervåningen, det är okej.
- Älskling, vad är det för fel? - Pappa, hon mår bra.
Ge henne lite utrymme bara. Hon mår bra.
Hon är nog bara trött efter allt pianospel.
- Får jag komma in? - Ja.
Mår du bra? Vad hände där nere?
Jag gillar inte riktigt mammas matlagning.
Kan du bevara en hemlighet. Jag är inte tokig i den heller.
Natten är min favorit-tid att måla. Vill du följa med mig?
Ja, det villa jag jättegärna.
Vi ses på nedervåningen.
Det är en så cool plats.
Jag är glad att du gillar det.
Varje artist behöver ett utrymme för att släppa ut sin inre knäppgök.
Vi kan se skönhet och passion
medan andra inte ens vet var de ska leta.
Det gillar jag verkligen.
- Så mycket färg. – Ja, jag är kladdig målare.
Det gör din mamma galen.
Jag är klar för ikväll.
Kom ihåg att släcka ljuset. Godnatt.
Ni verkar ha haft kul.
Han har rätt. Du har talang.
Han är väldigt speciellt, eller hur?
Är du så inbillningssjuk att du tror han ville ha dig?
"En överraskning, jag är inte din dotter, jag är en mutant vagabond."
Han skulle bli lika äcklad av dig
som jag misstänker att de flesta män blir.
Om du ursäktar mig så ska jag gå upp och knulla med min man.
Han är verkligen en ny man sen du kom tillbaka.
Det måste jag tackar för.
Hallå där.
Esther är nog upprörd över att hon får åka till galleriet med mig.
Jag älskar att du och Esther har målningen gemensamt.
Jag har inget sånt med henne.
Jag hoppades vi kan tillbringa dagen tillsammans och hitta ett gemensamt intresse.
Dessutom är det bra för dig att kunna vara fokuserad, eller hur?
Om Sals gillar det han ser, får du nog en utställning och du är tillbaka igen.
Ja, okej.
- Vi är väl inte olyckliga? - Inte alls.
Du är en stor målare.
Människor längtar efter att få se ditt arbete.
Tack.
Är det bacon?
Det är som himmelriket!
God morgon, pappa.
- Crepes? - Ja, tack.
- Finns det något du inte kan göra? - Mamma?
- Nej tack. Jag gör mitt vanliga... - Smoothie?
Grekisk yoghurt, grönkål, linfrö och citronsaft.
Precis som du gillar det.
Smaka.
Jag är inte riktigt hungrig.
Jag kan smaka.
Nej, den är speciell, bara för mamma. Jag gjorde den åt dig.
Raring, vad gulligt av dig.
– Men jag föredrar att göra min egen. - Tricia, kom igen nu. Smaka på den.
Gott.
Jättegod.
- Tricia, är du okej? - Ja.
Jag vet du ville följa med mig, men det är om du tillbringar dagen med din mamma.
Men jag vill visa dig något. Här har du.
Det är den i mitten.
Dean från Woodley är min vän. Woodley är den bästa konstskolan i landet.
Du är rysligt duktig, Esther. Kan jag visa det för dem?
Jag skulle älska det. Tack!
Kan du ta upp det här till perrongen. Jag behöver bara lite kaffe.
Bara för mamma och pappa.
Vi ses där uppe.
Akta! Är hon din?
Ja, det är hon.
- Vad hände? - Ingenting. Det är okej.
- Esther snubblade. - Förlåt för att det tog så lång tid.
Gör dem förstummade.
- Pappa, ta mig med dig. - Jag önskar att jag kunde.
- Nästa gång, okej? – De åker snart utan dig.
Vi hörs senare, raring. Ciao.
- Lugn nu, mamma. - Trodde du att du kunde döda mig?
Ta den här. Det smakar fan.
Vår överenskommelse är över. Du är djävligt dödens.
Mamma!
Helvete!
Bitch!
Öppna dörrjäveln!
Esther!
Älskling, kom igen.
Du borde inte...
Förlåt. Körde jag för fort?
Du måste vara Esther.
– Jag måste till sjukhuset. - Du överlever.
Det känns som att ha blivit knivhuggen tusen gånger.
Konstapel Leahy!
Åh, herregud!
– Kan du vara tyst i två sekunder. - Vad?
– Vi har hittat Esther. - Har ni?
Jag tar hem henne.
– Jag har informerat Allen också. - Okej. Hej då.
Fan!
Du är okej. Du är okej.
Tack så mycket.
Åh, herregud.
Tack.
Esthers beteende har varit så opålitligt sen hon kom tillbaka.
För att vara ärlig så har det varit riktigt jobbigt.
Ständiga lögner och raserianfall och...
Ibland pratar hon om att skada sig själv och jag tror inte att hon skämtar.
– Har ni henne i terapi? - Ja.
Titta vem som är tillbaka.
Upp med dig!
Vi gör det här...nu!
Det är banne mig på tiden.
Helvete.
Jag är färdig med dig.
Det finns ingenting värt för att ha dig kvar här i huset.
Ditt självmord kommer att krossa pappas hjärta. Men han kommer över det.
Bara dö, ditt missfoster!
Var är hon?
- Jag menade det inte. - Det här är ju lysande.
Det bara hände.
Tricia.
- Hej älskling. – Polisen ringde mig precis.
Jag vet. Jag beklagar.
Det var mitt fel.
Esther sprang från affären och jag fick panik.
Jag ringde officer Leahy och de hittade henne.
- Mamma. - Och nu då?
– Jag sitter på tåget. - Vänta lite.
Jag kommer hem igen.
- Gå ner och avsluta det. - Vad?
Gå ner och avsluta det.
Tricia, är du kvar?
Tricia, är allt okej?
- Tricia, jag kommer hem nu. - Vad?
- Jag kommer hem. - Men ditt möte med Sal då?
- Glöm det. – Älskling, jag svär, allt är bra.
Esther är här. Allt är bra.
– Men jag är nästan på stationen nu. - Okej.
Kan du ta en taxi hem? Jag har verkligen händerna fulla här.
Nej.
Helvete.
Där är du ju.
Esther.
Kom fram, Esther.
Eller vad fan du nu heter.
Det behöver inte vara så här ska du veta.
Verkligen, Gunnar?
Jag är säker på att vi kan komma på något.
Tror du verkligen på det?
Ärligt talat, nej.
Inte jag heller.
Fan också.
Gunnar?
Nej...
Nej!
Vad har du gjort?
Vad har du gjort?!
Du har tagit allt ifrån mig.
Allen kommer aldrig att bli din.
Men jag kan lova dig att han ska få veta vem du är.
Det deformerade missfostret som manipulerade oss i vår sorg,
som mördade min son och som försökte döda mig.
Tills jag gjorde det som behövde göras.
Ring brandkåren.
Gunnar!
Gör det!
Håll ut, jag är på väg.
- Pappa, mamma tänkte göra mig illa! - Allen!
Hjälp mig!
Allen!
- Släpp inte taget. – Jag orkar inte mycket längre.
Jag tappar greppet.
- Pappa, hjälp! - Vänta.
Jag kommer.
– Hon är inte Esther, hon är en vuxen kvinna! - Hon ljuger!
- Hon lurade oss! – Mamma ljuger!
Nej, pappa, snälla hjälp mig.
Tricia!
Vad i helvete?
Jag gjorde det här för dig. För oss.
Så vi kunde vara tillsammans. Allen, jag älskar dig.
Vem i helvete är du?
Du är ett monster!
Allen!
Elden tog allt ifrån Esther.
Hennes hem, hennes familj.
Hela situationen är så tragisk.
Det är skrämmande.
Jag vet.
Som om Esther inte redan hade gått igenom tillräckligt mycket.
Bortförd och nu föräldralös.
Utan familj att ta emot henne.
Vad händer nu?
Jag har kontaktat en ansedd adoptionsbyrå.
Jag är övertygad om att vi ska hitta ett hem
där Esther kan få det stöd och den kärlek hon förtjänar.
För vem skulle inte vilja adoptera henne?