SIROČE: PRVO UBISTVO
ESTONIJA, 2007.
Preveo: Bambula
Ja sam Ana Trojev, instruktorka za terapiju umetnošću.
Ruke gore.
Verujem da nećemo prolaziti kroz ovo svakog dana.
Ana?
Dobro došla. Jesi li spremna za svoj prvi dan? -Mislim da jesam. -Izvoli.
Da li živiš daleko? -Donekle, ali vredi.
Oduvek sam htela da koristim umetnost da pomažem ljudima. -Divno.
Izvoli.
Ovuda. To su naše bezbedonosne procedure.
Nauči ih u prste.
Većina naših pacijenata je pitoma, ali preostali...
Doktore, u pitanju je Lena. Nije u svojoj sobi. Niko ne može da je nađe.
Zaključajte.
Ko je Lena? -Naš najopasniji pacijent.
Ona je razlog upražnjenog mesta koje ti popunjavaš.
Tvoj prethodnik ju je potcenio i ignorisao je protokole.
Nije se dobro završilo.
Slušaj me. Ne napuštaj ovu sobu.
Ne brini. Bićeš bezbedna tu,
a ja ću da se vratim kad je pronađemo. -Molim vas...
Zdravo, tamo.
Da li tvoja mama ili tata rade ovde?
Mogu li da vidim?
Da li sam to ja?
To je veoma dobro.
Ja sam Ana. Kako se ti zoveš?
Lena.
Nisi mi odgovorila. Da li tvoji roditelji rade ovde?
Zašto si pomislila to?
Jer si... -Šta sam?
Lena?
Spusti to dole.
Lena, spusti to dole, smesta.
Niste mi rekli da je ona dete.
Zato što nije.
Lena boluje od poremećaja žlezde
što prouzrokuje proporcionalnu patuljastost,
koja zaustavlja njen rast oko desete godine.
Ne zavaravaj se.
Lena možda izgleda kao dete, ali ona je odrasla žena.
Ima 31 godinu, da budem precizan. Kad je Lena došla,
toliko se borila protiv vezivanja
da je gadno krvarila.
To je svima nama bila lekcija koliko joj je jaka volja da bude slobodna.
Veći deo svoje mladosti Lena je radila šta god je mogla da preživi.
Ali nikad nije ostarila, barem ne spolja.
Zamisli da te ceo život svet jedino posmatra kao dete.
Veoma je važno da je ne gledaš na takav način.
Lena koristi svoju nesreću koliko i pati zbog nje.
Ona je izvrsni prevarant.
Pre 2 godine, Lena se uvukla
u ovu porodicu pretvarajući se da je pobegla od kuće.
Ova porodicu ju je primila kod sebe. Hranili su je. Oblačili su je.
Obično, Lena bi jednostavno ukrala šta god bi mogla,
i onda bi nestala, ali ovog puta, ona...
Da sročim to ovako. Ona živi ovde sada.
Idti.
Idti!
Ona radi to.
Još koliko imamo, tata?
Dva minuta, draga.
Učiš me u prste, mala Sara.
Ne, tata. Znam te u prste. Ti si u mom srcu.
Bićemo hrabri, zar ne?
Da, tata,
Da, tata. -Zdravo, Dmitri.
Stigao si na vreme.
Savršena je.
Ne mogu da vežem ovo sama.
Hoću da uradim nešto lepo za tebe.
Možeš da uđeš.
Da.
Šta to radiš?
Moj tata mora da ode.
Ne mogu da uradim to sada.
Ja mogu da uradim to sada.
Svakog trena moj tata može da se vrati kod mene.
Moj tata mora da ode.
Idti, hoćeš nešto slatko?
Idti!
Ugasila je kamere.
Žao mi je, Ana. Nadam se da će je policija naći
pre nego što još neko bude povređen.
Sigurno nije početak kakvom smo se nadali.
Ovaj posao nije za mene.
NESTALA
Ana. Obično je potreban samo jedan.
Ne plaši se. Ja sam policija.
Gde su ti roditelji? -Roditelji su mi u Americi.
Dušo, kako se zoveš?
Zovem se Ester.
DARIJEN, KONEKTIKAT
Hajde!
Odlično. -Hvala, druže.
Veoma sam ponosna na tebe, dušo. -Da.
Svaka čast, druže. -Hvala, narode. -Koliko dugo ćeš?
Dosta ljudi se okuplja večeras.
Čestitam. -Vidimo se kod kuće.
Ovo je trebalo da bude porodična noć.
Zar ne treba da se provede s prijateljima?
Bože. On se samo provodi. -Ne, Gunar naporno radi.
Kad ne studira, mačuje se.
On živi svoj život.
Ne radi to. Ne povlači se u sebe.
Moraš da budeš prisutan. Potreban si Gunaru.
Izvini. Zar nisam bio na meču? -Ester se neće vratiti, Alene.
I meni nedostaje. Stvarno. Svakog trenutka svakog dana.
Šta on radi ovde?
Zdravo, Alene. Imamo vesti o vašoj ćerki Ester.
MOSKVA, RUSIJA
Ono malo što smo doznali od Ester,
verujemo da ju je žena otela, odvela u Rusiju,
i predstavljala je kao svoje dete
dok Ester nije pobegla. Još nemamo mnogo detalja.
Možda kad se bude osećala bezbednije,
može otkriti šta je još preživela.
Imamo dečjeg terapeuta s kojim će raditi. -Dobro.
Trenutno joj je potrebna njena porodica.
Budite spremni na promene.
Četiri godine su dug period u razvoju deteta.
Ester?
Dušo, to sam ja.
To je mama.
Mogu li da te vidim?
Dušo, to je... To je mama.
Mislila sam da te nikad više neću videti.
Sve je u redu sada.
Dosta je prošlo otkako si videla nekog od nas.
Hajde da vidimo da li mogu... Evo tate.
Ovo je bio jedan od naših dobrotvornih događaja.
Izgledao je jako lepo te noći, zar ne?
Mogu li vam doneti još nešto? -Ne, hvala.
Mi o vuku.
Tvoj brat je verovatno 30 cm viši nego što ga se sećaš.
Evo Map-Map. Bila je tako dobra prema nama.
Jedva čekam da je vidim.
Ne, dušo. Preminula je. Sećaš se? Samo nas je četvoro sada.
Moram da odem do toaleta.
Da li je toalet tamo? -Ne, tamo pozadi.
Pozadi? Hvala. -Nema na čemu.
"Jedva čekam da je vidim." Tako glupo.
Tata i Gunar su dole.
Misliš li da će me otac prepoznati?
Možda neće ako nastaviš da ga zoveš "otac."
Tata. -Da, tako je bolje.
Evo. Da te pogledam.
Bože. Izgledaš kao mala dama. Mnogo si porasla.
Skini to.
Tako je bolje. Manje je kruto.
Ovo je...
Žao mi je. -Ne, meni je žao. Ja... Hajde. Idemo.
Mislim da sam nervozna. Veliki korak.
Tata?
Tako mi je žao.
Ne mogu da verujem da si to stvarno ti.
Oduvek sam znao. Oduvek sam znao.
Zdravo, Gunare.
Ćao. - Mislim da bismo mogli malo bolje od, "Ćao."
Zar ne misliš tako? -Dođi.
Drago mi je što si se vratila. -I meni.
Šta kažeš da odemo kući? -Da. -Idemo kući.
Dobro došla kući, Ester.
Ostavili smo kako je bilo. Oduvek smo znali da ćeš se vratiti kući.
Verovatno si prerasla to,
ali treba da ti nadoknadimo mnogo Božića i rođendana,
pa nam reci šta voliš, i možda to dobiješ.
Volim slikarstvo. -Voliš da slikaš?
Nije te zanimalo slikarstvo ranije. -Možda vas dvoje
možete provesti neko vreme u tvom studiju. -Ništa me ne bi više usrećilo.
Plan je da sutra razgovaraš s dr Sigar.
Sećaš li je se? Imala je papagaja po imenu Sidni.
Dobro. Ako ti nešto treba...
Mi smo dole niz hodnik, u redu?
Možeš da uđeš. Dr Sigar će ti se pridružiti odmah.
Videću je za nekoliko minuta.
Mislim da je prerano da se vi uključite, detektive.
Htela bih da prvo ja pričam s njom nasamo.
Moram da idem.
Nemaš pojma koliko sam srećna što te vidim, Ester.
Dobro došla kući.
Nisi više mala devojčica koju sam nekad poznavala.
Sad si mlada dama.
Sećaš li se šta sam ti rekla kad smo počinjali naše sesije?
Prestaćemo ako ti postavim neka pitanja koja su ti neugodna.
Kamo sreće da su moji roditelji poput vas.
Kako to? -Stalno me pitaju šta mi se desilo,
ali ja nisam spremna da im pričam o tome. -I to je u redu.
Nadam se da ćeš pričati sa mnom o tome,
ali samo kad si spremna, u redu? S obzirom na izrečeno,
ima li nešto što želiš da mi kažeš o svom odsustvu?
Hoćeš li da se igraš, Sidni? Mislim da Sidni hoće da se igra sa mnom.
Zdravo, sećam te se. Sećaš li se ti mene?
Na vas je red. Ester, možeš sačekati ovde.
Moraću da porazgovaram s tvojom mamom na trenutak.
Zdravo. -Ćao. -Sviđaju mi se vaše minđuše.
Hvala, dušo.
Šta to pišete? Izvinite. Tako mi je žao.
Nema veze. -Izvinite. -Da odem da ovo očistim.
Ona deluje isto kako je se sećate? Drugačije?
Naravno da je drugačija.
Ima akcenat sada.
Da li je to neobično, s obzirom gde je bila?
Ne nužno.
Bila je tamo dugo kad se njen govor
još razvijao.
Ali reći ću vam da je u mnogo boljoj formi
intelektualno i emocionalno nego što sam očekivala.
To je dobro, zar ne?
Primetila sam neke nedoslednosti.
Na primer, rekla je da je to Sidni.
Sidni je bio makao.
Svetlo narandžaste boje i 4 puta veći.
Međutim, danas, ona se obratila ovoj ptici kao Sidni
potpuno uverena u to. -Šta želite da kažete?
Prema mom mišljenju to je delovalo kao gluma.
Udario me je i pocepao haljinu! Hoću da idem kući.
Dovoljno je za danas. -Naravno. Pomerićemo za neki drugi put.
Ester, jesi li dobro? -Da.
Mortiša, zovni mi Gunara, važi?
Kako si me nazvao? -Majk, to je ona. Sestra. -Sranje.
Moja greška. Zovi Gunara, pardon.
Je li to španski ili tako nešto? Ja ne... -Idemo.
Tvoja sestra je luda, druže.
Ozbiljno, druže? Moj tata je tamo. -Briga me. -Majk!
Jebeni idiote. -To sam šta sam. -Dušo, jesi li dobro?
Haljina mi je upropašćena. -Kupiću ti novu.
Razmišljao sam da bismo mogli otići u studio.
Volela bih to.
Da te ne poznajem, pomislio bih da nikad nisi bila ovde ranije.
Prelepo.
Šta će ti svetlo? -Šta će mi svetlo?
Ne sećaš se? Zbog toga je tvoj tata čuven.
Evo.
Pritisni ovo.
Oduvek sam se trudio da uklopim toliko mnogo na jednom platnu,
znaš? Pa sam pribegao skrivenom sloju.
Ništa nije samo jedna stvar, zar ne? -Baš kul.
Nisi bio ovde neko vreme.
Nisam.
Šta je ovo?
Ne.
Trebalo je da se otarasim toga. -Ko je ovo?
Nema potrebe da se bavimo prošlošću.
Kod kuće si sada. Samo je to bitno.
Mislio sam da bismo mogli da skinemo prašinu s nekoliko platna.
Da vidimo šta će ispasti od toga. -Volela bih to. -Stvarno?
Šta hoćeš? Ulje, vodene bojice? Imam sve. -Ugalj za crtanje?
Ugalj? Dobro. Izaberi predmet i... Sešćemo
i nacrtaćemo ga zajedno.
Ja hoću da nacrtam tebe.
Hoćeš da me nacrtaš? Dobro.
Ovo mi je prvi put.
Koju pozu da zauzmem? Mogu da budem Mislilac.
Onako kako si gledao u ono.
To više nije mesto gde želim da živim. -Tako.
Baš tako.
Naučila si da slikaš tamo gde si bila?
Da li bi samo crtala ili je to bilo takođe...
Nije to bilo što ti misliš.
I dalje se održava uprkos svemu
što se dešava. Alen? Ne, on neće biti tamo.
Znaš ti kakav je on po pitanju takvih stvari.
Vidimo se na zabavi sutra, onda, važi?
To je u dobrotvorne svrhe. Bet, samo ti dođi s čekovnom knjižicom i Džimom.
To je za karcinom kod dece, zaboga.
Dobro, tako je bolje. Hvala.
Završila sam. -Već?
Sviđa li ti se? -Sviđa mi se. Neverovatno je.
30 sekundi, u redu?
A onda ćemo da vidimo kako bojiš.
To su lične stvari. -Izvini.
Videla sam da si to donela sa sobom.
Mislila sam da je posebno. -Ne kucaš?
Tražila sam svoj zlatni sat.
Nema veze. Pojaviće se. Izvini.
"Esterino vlasništvo."
" Mama me je vodila da gledamo Zlu." "Mama." Zdravo, mama.
Hvala, mama.
Znam, mama.
Mama.
Nećeš verovati šta Ester ume.
Proveli smo popodne u studiju.
Nacrtala je moj portret.
Talentovanija je nego što sam ja bio u svojim dvadesetim.
Kako je to moguće?
Pre 4 godine, i dalje je crtala Čiča Gliše. -Lako. -Šta?
Razmisli kakav si ti bio pre 4 godine.
Sad si šampion u mačevanju. -Da, to je impresivno.
Možda možeš da nacrtaš moj portret. -Ovo je ukusno, mama.
Hvala.
Nešto nije u redu?
Ne, ne. Samo sam...
Očekuješ nekoga?
Mislio sam da svratim da...
Pogledajte ko je došao u posetu. -Izvinite što prekidam večeru.
Ovo je policajac koji nam je pomagao kad si nestala.
On je prijatelj. -Samo sam došao da ti poželim dobrodošlicu kući, Ester.
Hvala.
Izvinite me na trenutak.
Naš dečiji psiholog smatra
da Ester treba da ispriča svoju priču unutar zidova...
A ne policajcu poput mene. Bez brige. Razumem to.
Ali Ester je nestala iz našeg gradića,
i to ostaje problem.
Moram da znam da li i dalje postoji opasnost.
Razgovarao sam s dr Sigar jutros. -Da li je to prikladno?
Rekla mi je da je otvorena za grupnu diskusiju sutra ujutru,
samo da vidimo da li je sve u redu.
Mama, tvoja dobrotvorna zabava je sutra.
Uradićemo to sledećeg dana onda. To je važno.
Naravno. Ako je to toliko važno, bićemo tamo.
Zaboravila si da napuniš čašu.
Dobro došla kući, Ester. -To ste već rekli.
Ester... -Nema veze. U pravu je. -Ispratiću vas.
Žao mi je što živiš ovde.
Da.
Mislim da ću ostati ovde neko vreme.
Mislim da se nešto dešava s dr Sigar.
Delovalo je da insinuira da Ester laže na poslednjem sastanku.
To je ludo. Možda ona treba da ide kod terapeuta.
Znam.
Šta je ovo? -Tvoj pratilac.
Ideš? -Naravno da idem.
Ti si mi žena. Mogu da se izborim s nekoliko bogatih kretena zbog tebe.
A Ester? -Gunar je ovde. Biće dobro, zar ne?
Hoćeš da ostanem kod kuće? -Ne, ne.
Deluje da otkako smo dobili Ester nazad,
dobili smo nazad i nas dvoje.
U potpunosti se slažem. Koliko dugo ti treba da se obučeš?
Mogu biti brza. -Stvarno?
I ja mogu biti brz.
Žao mi je, ali slatke su.
Zatvorimo vrata.
Samo zatvori vrata.
Šta? Ne. Ne, ne! Bože.
Znaš li koliko sam platila ovu haljinu?
Da vidim. -Čoveče. -Mogu da popravim to.
Zihernadlom. -Da, ili heftalicom. Uspelo bi heftalicom.
Pazi na sestru
dok mi nismo tu. Verujemo ti, u redu? -Da, tata. Važi.
Izgledaš neverovatno.
Mi odosmo. -Verovatno se vraćamo tek posle ponoći, u redu?
Nemoj da joj daješ da ostaje do kasno. -Imaš ključeve?
Razumem.
Lepo izgledaš. -Hvala.
Laku noć, dušo.
Ćao. -Laku noć.
Šta ćemo da radimo?
Mi?
Sranje, narode. Izvinite.
Predugo sam je zadržao. -Gunare,
da li ti je sestra drugačija na to kako je se sećaš?
Hoću reći... -Šta misliš?
Bila je u nekom istočnoevropskom seksualnom gulagu. -Majk.
Ali, da. Ona jeste drugačija.
Ima akcenat sada. I oblači se kao Lizi Borden.
To je veoma uvrnuto. -Ko je Lizi Borden?
Neka ludača koja je ubila roditelje sekirom. -Ester,
zašto ne odeš da gledaš film ili tako nešto? -Ne.
Ester, nije ovo za tebe. Idi da gledaš film. -Jebi se.
Gunare, znaš šta? Sviđa mi se.
Idi.
U svakom slučaju, živeli! -Živeli! -Da. Piću u to ime.
O čemu smo pričali? -Ko je to?
Dobro veče.
Moji roditelji nisu ovde. Oni su na maminoj dobrotvornoj zabavi.
Baš sam baksuz. -Da. -Pravite žurku?
Ne, to je samo nekoliko prijatelja. -S ulice miriše na marihuanu.
Šta? Ne znam o čemu govorite.
Ništa se ne dešava ovde.
Ja ću reći roditeljima
da ste svraćali, i možemo zaboraviti na sve ovo. Važi?
Važi. -Dobro.
Mogu li u toalet pre nego što odem?
Da, kako god. Naravno.
Bilo je sjajno. Nije čudo što oni uštogljeni milioneri stoje u redu
da daju novac fondaciji. -Ne. To je zbog pića.
Nije zbog pića, dušo. To je zbog domaćice.
Ti izvlačiš ono najbolje iz ljudi.
Samo se nadam da je kuća i dalje čitava.
Kad sam ja imao 16 godina, skoro sam...
Skoro sam spalio kuću. -Ne, Gunar nikad ne bi uradio to.
Ko kaže da pričam o Gunaru?
Ester, kod kuće smo.
Ester?
Detektiv Donan traži pomoć od javnosti da se pronađe Ester
"Institut Sarne?"
Ester?
NEMA PODUDARANJA
Ako nisi Ester, ko si dođavola?
Otkud si znao da ja nisam Ester?
Ni njena majka ne zna. -Da, mala, zna ona.
Dođavola. -Mama?
U šta ti gledaš?
Da vidim da li sam dobro razumela.
Ti si odrasla žena i traženi kriminalac?
To je neopisivo sranje.
Samo i ovo radim. Čistim za svojom decom.
Ne brini za to. Mama će se pobrinuti za sve.
Mama se pobrine za sve.
Kad mi je Gunar rekao da je Donan dolazio u kuću,
znala sam da ću te naći ovde.
Mogla si da nas opelješiš i nestaneš
čim si imala priliku, ali nisi.
Zašto?
Ambicioznija si, zar ne? Igraš ulogu, izmanipulišeš nas,
a za godinu dana mi doživimo neku tragičnu nezgodu.
Jesam li blizu tačnom odgovoru? -Pusti me. Nikada me više nećeš videti.
Toga se upravo i plašim.
Ne možemo dozvoliti da Ester dvaput nestane.
Ona nije nestala. -Nisam ništa mogla da uradim za nju,
bilo je prekasno.
Gunar je oduvek bio previše grub s njom.
Te noći je preterao. Šta je trebalo da uradim?
Da predam jedino dete koje mi je ostalo
zbog nekog porodičnog sranja koje je predaleko otišlo?
Volela sam svoju ćerku mnogo,
ali majka štiti svoju porodicu, po svaku cenu,
i ako misliš da ću dozvoliti
nekom psihotičnom patuljku da uništi ono što sam stvorila,
varaš se.
Ova porodica je došla na Mejflaueru
i izgradili smo ovu zemlju. Bitni smo. Alen je bitan.
Kad smo dobili vest da je Ester živa,
ona sreća na njegovom licu, morala da učinim da ovo uspe.
Alen ne zna šta se dogodilo Ester.
A ti ćeš mi pomoći da on nikad i ne sazna.
Samo jedna stvar je gora od smrti deteta,
a to je dete koje je nestalo.
Esterin nestanak je promenio Alena,
kakav je bio i kakav treba da bude,
ali ti si rešenje.
Ti i ja imamo šansu da pretvorimo ovaj haos
u obostrano koristan dogovor.
Ester je tamo dole, zar ne?
Ne izgovaraj joj ime.
Dobro. -Prevarom si se uvukla u moju porodicu.
Odabrala si ovu ulogu, i sad ćeš da je igraš.
Naredniče Mejs, pišem ovo da vas obavestim
da ću momentalno otići na odmor.
Sve najbolje, detektiv Donan
Možeš da budeš Ester zasad,
i da živiš život za koji bi svako ubio da ima,
ili da preuzmeš krivicu za ovo
i budeš isporučena Estoniji u lisicama. Šta kažeš?
Žao mi je što sam te uplašila. -Meni je žao.
Nije trebalo da te ostavim samu.
Šta se desilo? -Pala je s bicikla.
Našla sam je pored puta.
Dušo, šta radiš na biciklu?
Dođi ovamo. Hajde da se ugrejemo. -Mama, izvini. -Dosta.
Šta koji kurac? -Da. -Šta to znači?
To znači da nije dete.
Ona je odrasla žena i ne smemo da je potcenimo.
Ne, ona je više od toga, majko. Ona je psihopata koji živi u našoj kući.
Moramo da živimo s ovom osobom?
Nisam to rekla. -Onda, možemo li samo, znaš?
Da učinimo da izgleda kao nesreća.
Prerano je. Moramo da razmislimo o ovome. -Sad nas ona drži u šaci?
Ne, ona ima da izgubi koliko i mi.
Niko od nas nije očekivao ovo.
Držaćemo je na oku za sada,
a kad dođe pravi trenutak, okončaćemo ovo.
Ovo je ludo, čak i za nas.
Vidiš to? Opaliće.
Povučeš to nazad. Ovako.
I uzmeš luk, okreneš, uguraš.
Vidiš ovo? Gledaš li? -Da. -Da, i ti...
Lepo! -Vidiš to? -Da, da.
O tome ti pričam. -Naš sastanak sa dr Sigar je danas.
Problem koji ne bismo imali da nisi pričala s papagajem.
Sidni je bio makao. Svaki makao je papagaj,
ali nisu svi papagaji makao.
Šta ćemo da radimo povodom toga?
Ubedićemo je. Zajedno.
Jedan od naših ciljeva ovde je da pomognemo Ester da se prilagodi
životu unutar porodice.
Deo toga je podsećanje na vašu zajedničku prošlost.
Trenutaka koji ste imali, zabavnih stvari koje ste radili ranije.
Gospodine Olbrajt, koje sećanje mnogo znači vama i Ester?
Bože, imam ih mnogo. Božić u Parizu.
Leto u Toskani. -Jeloustoun. -Da, tamo gore.
Imala sam 6 godina. Videli smo medvede i veverica mi je ukrala sendvič.
Bože. Bilo je mnogo veverica.
Šta još, Ester? Budi precizna.
Odseli smo u Elk Ridž ranču i jahali konje.
Moj je bio poni po imenu Naget a tatin konj se zvao Streč,
i jednom kad se Streč sagnuo da jede travu,
tata je pao preko njegove glave na zemlju.
Imao je zemlju po celom licu. Bila mu je čak i u zubima!
Ne mogu da verujem da pričaš tu priču.
Bože. Danima ti je bila u zubima.
Kad se sve sabere, Ester ima zdrav pogled na život,
pogotovo na ponovni ulazak u ovu porodicu.
Ona je visoko funkcionalna, emotivno dobro.
To je sve.
Svratiće neki ljudi danas da te vide.
To su naši prijatelji koji su poznavali Ester.
Dosta mrgođenja, važi? Ester je dama.
Mislim da ću morati da se malo istrošim.
Dobro.
Mislim da smo dobro uradili. Svi očekuju da Ester bude slomljena.
Ono što oni stvarno žele je srećan kraj. Pretvaraćemo se
da ti je roze omiljena boja. Somot.
Tajna je da im daš priču u koju oni žele da veruju.
Ova mi je omiljena. Koja ti je omiljena boja? Roze.
Veoma dobro.
Kažeš da umeš da slikaš. Šta još umeš da radiš?
Mnogo mi je nedostajala porodica. Divno je što sam se vratila.
A koji su ti planovi sada, mlada damo?
Koji su mi planovi, mama? -Nikakvi.
Ne puštam te iz vida.
Da vidim da li sam dobro razumeo...
Ti imaš 30 godina? -Izađi iz moje sobe, molim te.
Ovo nije tvoja soba. Ovo je soba moje mrtve sestre.
Ti nisi ona i nikad nećeš biti.
Da li je to jasno? -Jebi se! -Pazi šta pričaš, nakazo.
Drago mi je što je sve sada izašlo na čistinu,
jer neću više da se pretvaram da pripadaš ovde. Ne pripadaš.
Ovo je moja kuća, moja porodica. To nikad neće biti tvoje.
Sve dok si pod ovim krovom, da se razumemo. Evo kako stoje stvari.
Ja te posedujem.
Uradi to opet i ubiću te kao što sam ubio i Ester.
Jedan poziv od mene, i vraćaš se u gulag.
I ti bi potonuo.
Zašto? Zbog onoga što je rekao ilegalni imigrant, begunac i duševni pacijent?
Srećno s tim.
Ovo je Amerika.
Ljudi kao ja su bitni, a ako ti nisi Ester,
to samo znači da je Ester opet nestala. Mama ima problem s tim.
Ja ne. Vidimo se kasnije, nakazo.
Spavaćeš kao beba večeras.
Spremila sam jagnjeće pečenje s ruzmarinom i tapenadom.
I znam da Ester to ne voli, pa sam ti napravila tvoje omiljeno.
Baš kao nekad. -Radujem se odlasku
u grad sutra.
Pokazivaću galeriju na kojoj radim.
To divno zvuči. -Ti si zaslužna za sve to.
Ponovo sam otkrio radost koju sam nekad osećao što radim ono što volim.
Osećam se kao dete opet. Hoćeš da dođeš? -Volela bih!
Ester i ja već imamo planove. -Koje planove?
To je iznenađenje. -Dobro, drugi put onda.
Sjajno je što opet slikaš, tata. -Da.
Smem li da se udaljim? -Ne zaboravi svoj...
Možeš jesti gore. U redu je.
Dušo, šta nije u redu? -Tata, ona je dobro.
Samo joj daj malo prostora. Dobro je ona.
Da, verovatno je umorna od onolikog sviranja klavira.
Mogu li da uđem? Jesi li dobro? Šta se desilo tamo dole?
Ne sviđa mi se kad mama kuva.
Umeš li da čuvaš tajnu? Nisam ni ja lud za tim.
Noć je moj omiljeni period za slikanje.
Hoćeš li doći da mi se pridružiš?
Da, volela bih. -Vidimo se dole.
Ovo je sjajan prostor. -Drago mi je što ti se sviđa.
Svakom umetniku je potreban prostor da pusti napolje svoju uvrnutost.
Možemo da vidimo lepotu i strast
tamo gde ostali ni ne znaju da pogledaju.
Stvarno mi se sviđa to.
Toliko mnogo boje. -Da, ja sam neuredni slikar.
To izluđuje tvoju majku.
Mislim da sam završio za večeras.
Samo ugasi svetla. Laku noć.
Izgleda da ste se vas dvoje zabavili.
U pravu je, talentovana si.
On je stvarno poseban, zar ne?
Da li si u tolikoj zabludi da pomisliš da bi te on želeo?
"Iznenađenje, ja nisam tvoja ćerka, ja sam mutant prevarant."
Bila bi mu odbojna kao i većini muškaraca.
Izvinjavam se, odoh gore da jebem svog muža.
On je stvarno novi čovek otkako si se ti vratila. Hvala na tome.
Hej, ti.
Mislim da je Ester tužna što ne ide
u galeriju sa mnom. -Sviđa mi se što tebe i Ester
vezuje slikarstvo. Samo...
Ja nemam ništa takvo s njom.
Nadala sam se da bih mogla da provedem dan s njom
i da bismo mogle naći nešto zajedničko.
Plus, bilo bi dobro za tebe da budeš fokusiran, zar ne?
Ako se Salu svidi to što vidi,
onda možda dobiješ izložbu i vratiš se tamo.
Dobro. To neće da nam predstavlja problem, je li? -Ne, ne. Nikako.
Ti si sjajan slikar. Ljudima fali da vide tvoj rad.
Hvala.
Je li to slanina?
Bogovski.
Dobro jutro, tata. Palačinke?
Da, molim. Ima li nešto što ne umeš da radiš? -Mama?
Ne, hvala. Spremiću svoj uobičajen... -Smuti?
Grčki jogurt, kelj, laneno seme i sok od limuna.
Baš kao što voliš.
Probaj. -Nisam toliko gladna.
Ja ću. Daj. -Ne, ovo je specijalno za mamu.
Ja sam to napravila za tebe. -Dušo, to je tako lepo s tvoje strane,
ali ja više volim da napravim sama. -Triša, ne zezaj. Probaj.
Dobro. Ukusno.
Hvala.
Triša, jesi li dobro? -Dobro sam. -Da?
Znao sam da si želela da pođeš sa mnom,
ali prijaće ti da provedeš dan
s mamom. Mada, hteo sam nešto da ti pokažem. Evo.
Ta u sredini.
Dekan u Vudliju mi je prijatelj.
Vudli je najbolja umetnička škola u zemlji.
Ti si strašno dobra, Ester. Mogu li da im je pokažem?
Volela bih to. Hvala.
Možeš li ovo da odneseš na peron?
Idem po kafu za mamu i tatu.
Dobro. Videćemo se tamo gore.
Isuse Hriste! Pazi kuda ideš, mala!
Da li je ona vaša? -Da, moja je.
Šta se desilo? -Ništa. U redu je.
Ester se spotakla. -Izvinjavam se, baš se odužilo.
Ne, ne! Razvali ih, važi? -Da.
Tata, povedi me sa sobom! -Dušo, voleo bih. Sledeći put.
Propustićeš voz. -Vidimo se kasnije, dušo. Ćao.
Polako, mama. -Misliš da možeš da me ubiješ?
Uzmi ovo.
Ima ukus kao đubre.
Gotovo je s našim dogovorom. Mrtva si.
Mama! Jebem ti! Kučko!
Otvori vrata. Ester!
Dušo, hajde. Nemoj da si se usudila!
Izvinjavam se. Jesam li prebrzo vozila? -Ti mora da si Ester.
Moram u bolnicu. -Dobro si.
Imam osećaj kao da sam uboden 1.000 puta.
Policajko Lehi. -Bože.
Možeš li da se stišaš na 2 sekunde?
Šta? -Našli smo Ester.
Stvarno? -Dovešću je kući.
I obavestila sam Alena. -Dobro, ćao. Jebem ti!
Dobro si.
Mnogo hvala.
Bože.
Mnogo hvala.
Esterino ponašanje je veoma nepredvidljivo otkako se vratila.
Da budem iskrena, bilo je veoma teško.
Stalno laže i ima ovakve izlive gneva.
Ponekad se čak i šali o vlastitom povređivanju
a ja ne mislim da se ona samo šali.
Vodite je kod terapeuta? -Da, da.
Pogledaj ko se vratio.
Ustaj. Uradićemo ovo. Sada. -Bilo je i krajnje vreme.
Jebem ti.
Završila sam s tobom. Ništa ne vredi da te imam u ovoj kući.
Tvoje samoubistvo će slomiti tatino srce, ali preboleće on to.
Umri već jednom, nakazo!
Gde je? -Nisam hteo.
To je krasno.
Jednostavno se desilo.
Triša. -Ćao, dušo. Policija me je upravo zvala.
Znam. Izvini. Ja sam kriva.
Ester je odlutala iz prodavnice, a ja sam se uspaničila,
ali sam pozvala policajku Lehi... -Mama. -I oni su je našli.
Dobro. -Mama. -Šta je? -Ja sam u vozu.
Ona je... -Stani.
Vraćam se kući. Ja ću...
Idi dole i dovrši to. -Šta? -Idi dole i dovrši to.
Triša, jesi li još na vezi?
Triša, da li je sve u redu?
Triša, dolazim kući smesta.
Šta? -Dolazim kući. -A tvoj sastanak sa Salom?
Pusti to. -Ne, dušo. Kunem se. Sve je u redu.
Ester je ovde, sve je u redu.
Skoro sam kod stanice u gradu.
Dobro. Možeš li da uzmeš taksi do kuće?
Jer imam pune ruke posla ovde.
Jebem ti.
Tu si.
Ester.
Izađi, Ester ili kako god da se zoveš.
Ne mora da bude ovako.
Stvarno, Gunare?
Siguran sam da smo mogli nešto da smislimo. -Stvarno veruješ u to?
Iskreno? Ne.
Ni ja.
Sranje.
Gunare?
Ne.
Ne!
Šta si uradila?
Sve si uzela.
Alen nikad neće biti tvoj
ali obećavam ti ovo, saznaće ko si.
Odvratna nakaza koja je manipulisala našim bolom,
ubila mog sina, i pokušala da ubije mene.
Dok nisam uradila ono što je moralo da se uradi.
Zovi vatrogasce!
Gunare!
Držite se, stižem!
Upomoć! Tata, mama je pokušala da me povredi! -Alene! -Molim te pomozi!
Alene! -Ne puštajte se! -Ne mogu izdržati još dugo.
Stisak mi popušta! -Tata, upomoć! -Dušo, drži se. Drži se!
Stižem. -Ona nije Ester! Ona je odrasla žena!
Laže! -Šta? -Prevarila nas je! -Mama laže!
Daj mi ruku! -Ne, tata! Molim te pomozi mi!
Triša!
Šta koji kurac? -Uradila sam ovo zbog tebe. Zbog nas.
Kako bismo mogli da budemo zajedno. Alene, volim te.
Ko si ti jebote? Ti si čudovište! -Alene!
Vatra je Ester oduzela sve.
Dom, porodicu. Cela situacija je veoma tragična.
Užasavajuće je.
Znam. Kao da Ester već nije dovoljno propatila.
Oteta a sada siroče bez porodice da je uzme pod svoje krilo?
Šta će biti sada?
Kontaktirala sam uglednu agenciju za usvajanje.
Uverena sam da ćemo naći dom
gde Ester može dobiti podršku i ljubav koju zaslužuje.
Na kraju krajeva, ko ne bi želeo nju da usvoji?
Preveo: Bambula