Вітаю з поверненням! Ми сумували за вами.
Ми раді бачити вас аж до паскудства
Ми — то все, що залишилось від людства
Вашингтон після нападу не впізнати
Це я зробив?
Але ж ви мусите його вподобати!
Що відбувається? Це пісня?
Це Ламар, він мій віцепрезидент
Еге ж, при владі двоє білих чоловіків
Поки ми спимо, оруть ці трупаки
Тут, у Вашингтоні, ми на повну живем
Рослини маємо саджати Щоб усі роти прогодувати
Ням-ням, сподіваюся, виросте апельсин
Апельсин? Серйозно? Ні. Геть із пісні!
Ось чому ми певні Що для вас тут усе душевне!
-Коли ви репетирували? -І фінал!
Сподіваємося, вам зрозуміло
Що в нас тут дуже мило
Знають навіть діти малі
Як чудово бути на землі
Дітки в нас здичавілі трошки
І можуть передати вам воші
Але нехай, повірте нам
Ми знаємо, що тут сподобається вам!
Гадаю, нам достатньо добре на човні. Але дякую за пісню.
Ні, агов, ми ж рятуємо вас.
Ага, так, веселіться!
МАЛЛІҐАН
Вони думають, що кращі за нас?
Це найнеприємніше, що можуть думати інші про мене!
Слухайте, я знаю, що останнім часом вам часто відмовляли…
Хто, Люсі? Вона кинула мене, ну й Джеремі, лише тому,
що я перший знову зійшовся з нею.
Це мені шкода її!
Я просто не хочу, щоб емоції затуманювали ваш розум.
У мене завжди так.
Коли «Сокс» віддали Номара, я підпалив себе.
Ну, розумієте, Вашингтон — дуже ліберальне місто.
Назва його баскетбольної команди — «Маги», тобто відьмаки.
А люди, які їздять у круїзи — це наш тип виборців.
Тож якщо ми не репатріюємо тих людей на човні…
-Уперед, «Патріоти»! -…то можемо просто втратити роботу.
Що? Ні, я не можу не бути президентом. Чим узагалі займаються експрезиденти?
Я не хочу малювати собак чи зводити будинки для бідняків.
Або перетворитися на статую.
Тому ми маємо спустити цих людей із човна.
Те, що в когось є корабель, не означає, що вони кращі за нас.
«Геть взуття — геть проблеми»? Іще чого!
Точно. Я вирішив, що треба переконати їх стати американцями.
Не розумію, чим їм краще на лайнері.
Якось я була в круїзі. Найкращим став безплатний політ додому через пожежу.
Вони, мабуть, марять. Бідолахи дрейфували місяцями!
Їм треба підлізти до нашої цицьки гордої країни, як поросятам,
і присмоктатися до пипки свободи. У мене не завжди є план, коли я починаю говорити.
Невже я єдиний бачу, як це захопливо?
-Твій захват огидний. -Голос скрипить.
Цей лайнер багато місяців був у морі на самоті!
Їхнє суспільство окреме від нашого.
Ніби ми посадили мурах у дві окремі ферми
та дозволили відбуватися магії.
Колись я грала Гледіс Найт у круїзі для стариганів.
Ох, там було весело.
Креветок було досхочу
Так. Людям на човні, схоже, справді весело.
Чи можливо, що в них справи справді кращі, ніж у нас на суші?
Повернися! Ми тепер одружені!
Кращі? З тим же успіхом можеш змішати оцет із шампунем
і знежирювачем — буде маячня.
Так, у нас все чудово. Дивіться. Сальто від стіни!
Так і було задумано!
І що ти тут робиш? Ти більше не перша леді.
Скоріше остання.
Навіть якщо я більше не вдаю твою дівчину,
я можу бути корисною.
Дзуськи. Хотіла бути «незалежною» і «робити щось для себе»?
Ну то маєш. Я виганяю її. Превентивно!
О, тобі вдалося.
Я аж забула, як на власні очі бачила, що це вона тебе кинула.
Скоріше крізь окуляри. Чотириока.
Насправді, пані Суван може допомогти нам.
Ми виграли холодну війну, показавши, яким привабливим може бути наше життя.
«Дипломатія синіх джинсів».
Хто буде кращим за міс Америку послом від мешканців суші?
Я була представницею бренду в туристичній раді Ріно.
«Ріно. Бо Вегас далі. Залежно від того, звідки ти».
Указ Президента: гаразд.
Але, Люсі, краще тобі…
Що? У стіні щось є.
Лоскотно! Годі! Ґраймс, слідкуй за своїм чоловіком!
Привіт, діти.
-Привіт. -Генерале.
Я тут лише тому, що дуже сумую за власними дітьми.
Їх забрали в мене. Через моє пияцтво.
Мамо, ти вже знайшла ТОД?
Упевнена, він просто вбив себе, як і решта ТОД.
Ні!
Він наш друг.
Ура!
Клас!
-Чекайте, коли це ви билися з кротолюдьми? -Ти маєш його знайти!
Або я випущу в тебе ракету.
Ні, не переймайся через ТОД-209, бо я щойно дістала новий мозок.
Він виліз із того Марті, коли корабель розчавив його.
І я використаю його, щоб зробити для вас іще кращого ТОД.
ТОД-210!
Мамо!
Боже, дістанеться ж мені через це на зустрічі мам.
А, ні, вони всі мертві.
Мамо, будь ласка, знайди справжнього ТОД.
Гаразд. Я спробую.
Обіцяєш?
Обіцяю.
-Господи! -Мамо!
Точно кажу, вона може стільки випити!
-Вітання із суходолу. -Вирішила приєднатися до нас?
-На «Спраглій принцесі» ми раді всім. -Хто готовий розважатися!
Власне, мене відправив президент, щоб показати, що ви втрачаєте.
Це спельта. І я принесла сині джинси.
Люба, тут ніхто не носить штанів. І в нас досить їжі.
Ну, моя робота — показати вам, яка земля чудова.
«Земля. Спробуй-но потонути тут».
Твоя «робота»? Це круїз, люба. Ми тут, щоб забути про роботу.
Прощавай, заповіднику для тигрів!
Ох, здається, вам тут справді весело.
Попри усіляке: «Бах! Бабах! Мої очі! Допоможи мені, Люсі!»
Так, у нас тут весело.
Бо все це плавлення людей, аліменти, туалетні алігатори — усе це на суші.
Тут усі роблять те, від чого їм добре.
Це те, що я мала б робити. Хоч раз подумати, чого хочу я.
Але ось ти, працюєш на уряд із його спельтами та в'язницями для ніг.
Люба, це круїз-з-з!
А тепер розважайся, інакше доведеться викликати поліцію веселощів.
Привіт. Професор Саймон Пріоло.
Ну добре, гаразд, доцент!
І заледве отримав ступінь, бо якось назвав начальницю «мамцею». Задоволена?
Овва. Я не засуджую. Рада тебе бачити. Гарний капелюх.
Так. Він дурний.
-Я зніму його. -Ні, я серйозно.
Ти немов Даріус Ракер.
Тож ну-бо, розслабся й приєднуйся до круїзу!
Крутий капелюх, красеню!
Пане Чжао, нам потрібна ваша допомога щодо цього човна.
Ненавиджу цю штуку.
Усі говорять про човен, а не про другий сезон «Любовних історій».
Хлопці, я можу пояснити!
Це битва за серця і розуми. Головне — повідомлення.
Типу: «"Ти встала?", — баклажан, — "Що за сором'язливість? Не кажи мамі"»?
Радше велика президентська промова. Щось для телебачення.
-Клас! У сорочці чи без? -Краще в сорочці.
Будете як Рейган біля Берлінського муру!
Ми зробимо це перед кораблем, типу: «Пане Горбачовен, знесіть цей човен».
І «Новини Чжао» висвітлять це на всіх наших платформах.
Якщо складемо їх докупи, ти здаватимешся дуже високим.
Я й так високий, але добре.
Стук-стук, я молоток.
Ми досі нічого не чули від генерала Аксатракса.
Що викликає цю затримку?
Прем'єр-міністре, є два можливих пояснення.
Перше: він переміг землян і тепер гуляє, наче в 24632-му.
Або його якось перемогла купка істот із кістками.
І він або мертвий, або боїться з нами зв'язатися,
бо знає, яке покарання чекає на нього за такий провал.
Чекайте, чому ми говоримо англійською? Це сон? Дідько, Аксатраксе!
Який жахливий сон.
-Ти! -Готовий до ще одного покарання?
Схоже, президент вийшов на сцену.
Мої земляки-американці із суходолу,
я стою перед цим човном, щоб нагадати всьому світу,
як весело тут, на суші.
Пам'ятаєте мою вечірку?
Чи як тоді, коли я врятував нас від кротолюдей?
Агов, тебе там не було!
І я знаю це,
бо я Ургмель, король кротолюдей!
Ну, це його думка.
Я до того, що лайнер — відстій, а суша — це круто!
Знаєте, пане, лайнер здається досить веселим. У них є водяна гірка.
Це дурниця.
У нас є тварини-втікачі з зоопарку, і справжній Альфред Янковик, і…
Агов, розважайтеся тихше! Я намагаюся пояснити, як весело на суші!
-Ми не чуємо власні думки. -Навіщо думати? Тривога, зануда!
Ненавиджу думати!
Тоді я згадую, що написав сценарій і зняв фільм «Дулітл».
Навіщо я це зробив?
Знаєте що? Не сидіть там, слухаючи ці сорочки з краватками.
-Це він змусив мене вдягти! -Гайда на вечірку!
Запрошую всіх на «Спраглу принцесу»!
Не просіть двічі. Я позбулася трьох чоловіків у круїзах.
Багамська поліція була рада не проводити розслідування.
Ні, Вандо, тобі не можна на лайнер. Ми ж хочемо, щоб вони спустилися сюди.
Ой, прошу.
Але я хочу погратися у басейні з аквапаличками.
Ти що, працюєш, красунчику? Ну ж бо, прибери це.
Чому? Мій план-шет заважає вашому плану?
А ти кумедний!
Ну-бо, іди до нас у джакузі!
«Бенні і Джетс»? Скоріше Саймон і бульбашки.
Бо я йду в джакузі. Я Саймон.
Диви, щоб поліція веселощів не побачила тебе.
Ти як мій колишній, коли він програв на конкурсі мокрих шортів.
Ні, мені весело.
Просто перепочиваю.
Ох, ці підбори.
Коли я була адміністраторкою в ресторані, то мусила їх носити.
Але я розумію. У тому «Фрайдейз» усе було пов'язане із сексом.
Але тепер я вже кілька місяців не ношу підбори! Скинь їх, подруго!
Не знаю. Я із чотирьох років ношу туфлі на підборах.
Це вимога дошкільних закладів Ріно.
Що ж, тепер ти на «Принцесі». Ти тут єдина в туфлях.
Пальці ніг — окремі маленькі штуки!
То що, потанцюємо?
Звісно. Але я не можу встати. Чому все таке липке?
Не розливаєш — то не напився!
-Овва, це так дотепно. -Дякую.
Я завжди хотіла писати слогани, але для цього треба мати зв'язки.
Ось ти де. Здається, зі мною щось не так.
Учора, коли я пив усе те вино, я почувався неймовірно.
Але тепер мою голову наче побив молотком Галлагер.
-У вас на Землі є Галлагери? -Було два. У тебе просто похмілля.
Алкоголь викликає розширення судин і зневоднення,
тож уранці таке відчуття, ніби тебе кінь ударив у голову копитом.
Потім ти згадуєш, що Ніл Деграсс Тайсон жбурнув тебе в душі.
Просто дай мені протиотруту.
Ні, антидоту немає.
Усе, що ти можеш — це пити воду й молитися,
що не надто пізно відмінити доставку торсу для обіймання,
що замовив на Амазоні вночі.
Ви, люди, такі дурні.
Так, ми знаємо про похмілля, але ми все одно п'ємо.
А ще чухаємо укуси комарів і робимо чубчики.
Із твоїми рисами?
Але ні, ви дурні, бо перестаєте пити.
Якщо не зупинятися, то добре буде завжди.
Саме це й роблять ті бовдури на круїзному кораблі.
Дідько!
Ще один побічний ефект від алкоголю —
діти, яким через провину даєш обіцянки, які не можеш виконати.
Розчавити дітей? Ти допомогла розчавити моїх, тож…
Ні! Не треба чавити. Я люблю своїх дітей.
Але вони хочуть, щоб я знайшла ТОД-209.
Навіть якби він не був на 1000% мертвий,
у мене немає радіопередавача, достатньо потужного,
щоб відстежити його.
Я знаю, що на круїзному кораблі є радіо.
Не тому, що в мене є передавач. Я відчуваю радіохвилі. Прибульці дивні.
Не казав би ти мені це.
Тепер доведеться пасивно напитися на цьому клятому лайнері.
Агов, друже! Хто замовляв чоловічий торс для обіймання?
Мені сказали, що доставлення буде приватним!
Це погано. Америка капітулює перед човном, і президентом чого я залишуся?
Цього?
Я не хочу бути президентом цього. Ненавиджу!
Гаразд, це якісний кухоль.
Якщо всі зникнуть, як я розбагатію?
Не кажіть: «Навчись програмувати»!
Я сумую за своїми речами. У мене було стільки годинників!
І м'яч, підписаний Майклом Б. Джорданом. Під примусом.
Джентльмени, я ще не вичерпав усі свої фокуси.
-А є з кроликом? -Покажи! Хочу з кроликом.
Це метафора, хлопці.
Бачте, ми не виграли холодну війну промовами й синіми джинсами.
Головною зброєю була сама американська культура.
Ми зняли «Найкращого стрільця», «Роккі IV», «Червоний світанок».
Я особисто зняв фільм із Чаком Норрісом для російського ринку.
Ось тобі, індику!
Так! Треба зняти фільм.
Я точно як Чак Норріс — ніхто не думає, що я каратист, бо я білий.
Саме так.
Фільм про те, наскільки життя на суші краще, ніж на морі.
Назвемо його «Суперзброя 8: Легенда про Джека із суходолу».
«Цього літа ми не любимо човни».
Я буду продюсером. У Гонконгу я зняв купу фільмів
зі Шварценеггером лише в одній сцені,
але весь трейлер із ним.
А я завжди ведуся! У «Драконі-грабіжнику» він просто продає квиток на поїзд.
-Ми зняли це в нього на кухні. -Помітно.
Овва, хтось ходить у тренажерний зал.
Я подав у суд на «Люсіль Робертс», щоб тренуватися, не боячись цькування.
-Люсі! -Саймоне!
Я ще ніколи так не веселився.
Цим людям подобаюся справжній я!
Пухкий, лисіючий, з алергією на власні окуляри.
Я відчуваю те саме. Тобто, не в деталях,
але ніхто не чекає, що я буду ідеальною принцесою.
Тут чудово! Хочу одружитися з човном! Ні. Ніхто ж цього не чув?
Як я опинилася в паровозику? Мені лише треба скористатися радіо.
Люба, це вечірка. Викличте поліцію веселощів!
То поліція веселощів справді існує.
А це текіла.
Ні. Я роблю це з палива човна та ананасового соку. Старий трюк.
Диви, щоб ми знову не спіймали тебе не веселою.
А ти знову п'яний. Мило.
Ні, шампунь.
Я залишуся п'яним назавжди.
Тоді ти станеш першим прибульцем-алконавтом.
Ви відстійні.
Не будь занудою, Фарро.
Я тут, щоб забути про свої проблеми. Такі, як людські боси.
-Ні босам! -Боси — відстій!
Не кажучи вже про те, скільки повітря в пакетах чіпсів.
Агов!
Уперед. Лети до Люсі.
Не читай! Це не для тебе.
Метті? Що ти робиш там унизу?
Шукаю тебе.
Ми з Ламаром і Чжао знімаємо фільм.
-Прямо на цій сцені. -То це буде п'єса?
Що? Фу. Ні, я ж сказав, що це буде фільм.
Де суша буде чудовою.
Треба, щоб усі на човні дивилися, гаразд?
Ні. Іще чого! Ти мені не бос.
Бос. Я бос усіх. Як Тоні Данза. А ти — Анжела.
Анжела найняла його. Бос якраз вона.
Може, у своєму рекламному агентстві, але…
Байдуже! Гаразд. Ти мій бос?
То я звільняюся.
-І не повернуся на сушу. -Тебе звільнено! Я перший!
-Це моє рішення. -Ні, вона була перша. Ми всі це бачили.
Аксатракс? Ні. Ану повертайся сюди.
Ти мій сумнівний друг.
Вибач, тепер я люблю життя на човні. Настав час пити!
-Так! -Я люблю пити!
Серйозно? Ви підтримуєте його? Ця штука вбила ваші сім'ї.
І наші таємні сім'ї, які почали ставити запитання.
Жукер дозволив бути нам у круїзі вічно!
-Я теж залишуся на човні. -Усім байдуже, ботане! Ти ботан!
Не тут, друже.
Не тут.
Люсі, це було неймовірно.
Ти послала його разом із його роботою.
Так! Я зробила це! І він пішов.
Господи.
Я поїхала в цей круїз, коли Тревіс застрілив мого боса з арбалету.
Це ж «Фрайдейз» — звісно, я спала з ним.
Але тепер ми з тобою вільні!
Нарешті! Метті немов дитина. Він змарнував купу їжі
в спробі зіграти в «Голодних бегемотиків» у зоопарку.
Ні, ти маєш чекати, доки твій гравець не натисне на тебе!
Це вже не моя проблема. #круїзне життя, #оплачене.
Серйозно. Я ніколи не думала про Тревіса, відколи ми тут.
Ні про його солодке мелірування, ні про його милесенькі телячі імпланти,
ні про прогулянки на пляжі, тримаючись за ручку… його пістолета.
Ми разом стріляли по медузах.
Що тут відбувається, пані? Ви що, плачете?
На «Спраглій принцесі»?
Це Поліція веселощів. Готуйся до розвагопокути, Джой.
Ні, мені весело!
Я плачу, бо дуже сміюся.
«Розвагопокута».
Схоже, прибрехала.
Сльози були ще до її чудового жарту.
-Ходімо. -Будь ласка!
Я виправлюся. Я хочу на вечірку. Хочу сміятися.
СЬОГОДНІ ФІЛЬМ! НЕ П'ЄСА!
Пане президент, до вас секретний агент Джек Лендгуд.
Це добре.
Усе добре, що з землі.
Бо ми повинні здолати море. Воно в усьому поступається суходолу.
-На воді не можна спати. -А водяний матрац?
-І будинок на воді не збудуєш. -А дім-човен?
Іди вже сюди, Джеку.
Нащо? Це безглузде кіно.
Гаразд, Джонні,
ось чому ти сплатив Томасу Міддлідічу 40 мільйонів за уроки імпровізації.
Так, і що ж?
На човні ніхто це не дивиться.
Люсі тепер живе з ними, усім там подобається більше. Яка різниця?
Це найгірша п'єса, яку я бачила.
А я була на п'єсі єврейської школи «Спайдермен: вимкни темряву».
Це фільм!
Говорити до фільму не можна, тому замовкни! Усі замовкніть!
Може, перейдемо до романтичної пісні президента й пані Благосуходоліної?
Я справді маю йти, пане президент.
Ходімо, подивимось на той круїз.
Нізащо. Цього більше не станеться. Я кидаю вас. Превентивно.
Як президент, я наказую всім вам, простолюдини, піти на круїзне судно.
Я виграю змагання з лімбо.
Добре. Треба слухатися президента, бо я бос.
І ніколи не повертайтеся.
Ви двоє нікудишні.
Я піду на вечірку на тому лайнері. І всі такі скажуть:
«Як ти кльово веселишся. Ти такий майстер».
Джонні, не йди. Подумай про свій бізнес.
Який бізнес?
Через тебе всі мої клієнти ідуть геть.
Хто піде до парку розваг, що я збудую?
Він називався би «Світ Чжао». І був би дуже дорогий!
Добре. Усі на корабель. Це моя перемога.
Ну, я…
Це моє рішення. Превентивне.
Який клас, жодних дорослих! Ми можемо говорити, що хочемо.
Але навіщо?
Кого це провокуватиме?
Дурний корабель.
Ох, пуки. Я думав, ви всі пішли.
Усі інші пішли,
а от мене не спіймаєш на дурних кораблях.
Що не яхта — то жахливе.
Кораблі чудові, аби відправити в'язнів на острів з павуками,
але ж іноді люди повертаються з Австралії.
Вони зникли. Усі наші громадяни. Чим я наповню наші в'язниці?
Якщо це заспокоює,
ми, англійці, розуміємо, як Америка може відвернутися.
І заради чого?
Через Делавер?
Як вони нас перемогли?
Вони надто п'яні, аби поцілити в унітаз, а при цьому збудували лякту утопію.
Невже я помилявся?
Щодо всього?
Яка різниця? Я не хочу бути президентом кружки.
Не знімайте прапор, ваша високосте.
Америка пережила війну,
двох президентів-католиків і вторгнення прибульців.
Але все скінчено.
Забирайте її назад.
Столиця! Тож якщо це Англія, офіційний вид спорту тут — футбол.
Справжній футбол. Ну-бо, пограйте.
Так.
Як чудово.
Агов, пані з човна, ви зустрічали ще якісь човни?
Бо мою яхту поцупив австралієць, а я сумую за своїми речами.
Вибач. Єдиний човен, який ми десь і бачили, — то чоловік-овен.
Але таке за гроші не купиш.
Ніколи так не веселився на човні.
Хоч якось плавав дивитися на китів з усіма чотирма дідусями й бабусями.
Баба з возу — кобилі легше. Чи то лосю.
Вас попередили про відмову веселитися.
Звідки у вас енергія?
Гадаю, електрика генерується в русі,
але скільки ват-годин…
О ні. Ніле, ти мене жбурнув.
Ой. Схоже, хтось аж надто забавлявся.
Дехто не витримує «Торпедного соку».
Так ми це називаємо на флоті. І в магазині «Флот», де я теж працював.
Вигнали безславно з обох місць.
Надто смішно.
До речі, ви бачили Джой?
Вона засмутилася через Тревіса. Хочу її втішити.
І хто ж це в нас випив забагато пального?
На цьому кораблі не було Джой.
Тож стули свій гарненький ротик,
крім випадків, коли п'єш, блюєш або ореш: «Юху!»
Ви що, хлопці. Жодних прикрас у басейні.
Це єдине правило. Окрім того, щоб завжди розважатися.
СТІЛ ЗНАХІДОК
«Для Джонні, мого донькоподібного сина. Люблю, твій розчарований батько».
Вона збрехала.
Вони таки знайшли мою яхту.
Гаразд, ох, лишенько.
-Як низько вона піде? -Я переможу.
І справді, як низько.
Переклад субтитрів: Данило Добровольський