Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ІСТОРІЯ ПОХОДЖЕННЯ ДНЯ СВЯТОГО ВАЛЕНТИНА
Отже, у 270 році н. е. в Римі ніхто не йшов до війська.
Ніхто не хотів покидати своїх дружин.
Й імператор такий: «Так бути не може», —
і заборонив усі шлюби.
Але святий Валентин такий: «Так нечесно».
Тож він таємно давав шлюб парам.
Імператор ув'язнив Валентина й засудив його до смертної кари.
Але той закохався в сліпу доньку тюремного наглядача.
Однієї ночі святий Валентин простягнув руку й торкнувся очей сліпої дівчини.
І зранку вона вперше почала бачити.
Коли це трапилося? Чотирнадцятого лютого.
А решта, як кажуть, — історія.
- Дякуємо, Бекко. Це було цікаво. - Та годі.
Зої, ти хочеш щось додати?
- У цій історії є неточності. - Перепрошую?
У третьому столітті було кілька мучеників Валентинів,
і жоден із них не зцілив сліпу дівчину.
- Такого не було. - Що ж, таке могло бути.
Та годі. Сьогодні День закоханих. Ця історія — в дусі свята.
Отож-бо й воно, бо День закоханих — це якась маячня.
Поясниш детальніше?
Поняття закоханості — це лише продукт капіталізму.
Стривай, Зої. То ти зовсім не віриш у кохання?
Лише в таке, що ґрунтується на сумісності. Я лише вважаю, що його дуже важко знайти.
Власне, тому я й створила власний застосунок.
- Буде провал. - Великий і гучний.
Він підбирає людей на основі даних зі звіту про сумісність,
бо люди мінливі, зате алгоритми розумні.
Понад 50% шлюбів завершуються розлученням, і для декого це проблема.
Але я... я бачу в цьому потенціал, майбутнє джерело прибутків.
Гаразд, час вичерпано. Це все, люди. Наступної середи...
якщо хочете інвестувати, зайдіть на gofundme. так. дякую.
Або можна просто зісканувати цей QR-код, щоб... щоб зробити внесок.
Інша Зої
- Привіт, Ель. - Привіт.
Я купила тобі трояндове матча-лате.
- Дякую. - З Днем святого Валентина.
А можна скасувати День Валентина?
Ні. Ми влаштуємо марафон романтичних комедій.
- Ні. Нізащо. Не починай знову. - Розслабся!
Це лише привід, щоб напитися й нажертися смаколиків.
Ну, якщо так...
Ти пишеш якийсь вірш? Прочитати його?
Ти виправляла пунктуаційні помилки, коли читала вірші минулого разу.
Просто відсутність крапок і ком дуже мене дратує.
У поезії так і має бути.
- Як заняття? - Я представила свій застосунок.
На занятті з історії? Сміливий крок. І як?
- Не знаю. - Агов!
- Треба перевірити GoFundMe. - Зої Міллер?
- Що то в біса було таке? - Пригальмуй, Бекко.
Ти присоромила її, бо вона любить День Валентина.
- І тільки тому? - Твої слова мене засмутили.
Вибач. Я не хотіла тебе образити.
Не забудь дописати «цинічна» перед словом «ботанка» в резюме.
- Чудило. - Невдаха.
- Трясця. - Пробач.
Гей, пробач. Це моя вина.
- Усе гаразд? - Мабуть. Так.
Ти ж знаєш, що тут є футбольне поле, так?
Може залишитися слід. Провести тебе до медпункту?
- Ні. Ні, не треба. - Добре.
- Мені дуже шкода. Тож... - Заку, ну ж бо.
- Добре, вибач. - Бувай.
Хлопці, ходімо.
Ти щойно дістала в обличчя м'ячем Зака Макларена.
...цього разу м'яч у грі.
- Кого? - Так, уперед.
Зака Макларена? Зірки футболу.
- Який його середній бал? - Відпадний з половиною.
І він точно з тобою фліртував.
Я впевнена, що наш бал сумісності дорівнював би нулю.
Додай кілька балів за кубики на його животі.
До речі, я пожертвувала гроші на застосунок, тож ти платиш за напої.
Гаразд. Домовилися.
Віддячиш, коли продаси перші акції. Купи мені острів.
Куплю нам два острови: один — для справ, інший — для задоволення.
Оскільки в матриці m-на-n невід'ємні числа,
можна знайти шлях, що мінімізує суму чисел, через які він проходить.
- Здається... це працює. - Чорт. Ми запізнюємося.
Люди, час. Що... Ну ж бо.
Лекція.
Коли обиратимете магістратуру, пам'ятайте:
важливі не лише ШІ й доведення з нульовим розголошенням.
Важливо також знайти людей, які вам подобаються, з якими можна посміятися.
Бо можна провести стільки годин в бібліотеці!
Наступне запитання.
Яке ваше найбільше досягнення?
Це отримання Премії Тюрінга й двоє дітей, яких ми виховуємо з партнером.
Маємо час на ще одне... Так, уперед.
Професорко, оскільки сьогодні День Валентина, скажіть, як науковиця,
що ви думаєте про кохання.
Моя віра в те, що більшість речей можна описати математичним рівнянням,
не впливає на мою думку щодо сили кохання,
і це викликає в мене благоговіння.
А ви не погоджуєтесь?
Мені імпонує підхід філософа Алена де Боттона.
І в чому він полягає?
Кохання — це винахід сучасності,
і більшість людей не закохувалися б, якби ніколи про нього не чули.
- Ви нікого не кохали? - Закохувався якось у початковій школі.
Але кохати, я... Це комерційний хід корпорацій.
Коли задумуєшся про всі ці квіти, цукерки, фільми, пісні про кохання... Серйозно?
Кохання — це продукт капіталізму.
Що ж, на цій ноті вітаю з Днем Валентина і дякую, що прийшли.
Агов!
Агов! Мені сподобалось твоє запитання.
І не забувай:
я також звичайна дівчина,
яка стоїть перед хлопцем
і просить кохати її.
Ні сльозинки?
Не віриться, що ти мене до цього змусила.
Як ти можеш не бути в захваті? На цій сцені плачуть усі, навіть хлопці.
Це тому, що ти цілодобово пишеш коди? Ти взагалі маєш серце?
Ця репліка — класика,
але Г'ю Ґрант мовчить і дивиться на неї, наче щойно пукнув.
- Ти така зануда. - Ну пробач.
Просто ці фільми, вони всі однакові.
Одній людині розбивають серце, а інша така:
«Стривай. Я це виправлю грандіозним жестом
і довгою публічною промовою».
А що в цьому поганого?
- Привіт, мамо. - Привіт, люба.
- Вітаю, Поло. - Ель, моя улюблена поетеса.
Питаннячко. Чому ваша донька ненавидить ромкоми?
Гадки не маю. Саме дивлюся «Коли Гаррі зустрів Саллі».
Бо вони увічнюють нереалістичні романтичні парадигми.
Іноді я сумніваюсь у тому, що вона моя дочка.
Ель, хочеш потусуватися з нами на вихідних?
Я доглядатиму дітей мого викладача англійської.
Люди довіряють мені своїх дітей. Здуріти.
Не віриться, що мені довірили моїх.
Отримала інформацію про рейс? Я вже на тебе чекаю.
Так.
Повернусь до перегляду нереалістичних романтичних парадигм.
- Люблю вас. - І ми тебе.
Я хвилююся за неї.
Просто... Я хочу, щоб вона зустріла...
- Кохання? - Сумісність.
Їхнє розлучення — суцільний бруд.
Кохання — брудна річ. Просто ти не хочеш бруднитися.
Насправді я зустріла декого на...
На лекції був хлопець, і він був цікавий.
- Годі затягувати. Розказуй. - Він цитував Алена де Боттона.
- Чудово. І я мала б знати, хто це? - Так.
«Якби ніхто ніколи не чув про поняття кохання...»
«...То ніхто б не закохувався». О боже. Він процитував твого чувака?
Увага, ботани. Пара для Зої.
- Він красунчик? - Він просто був цікавий.
- Ботан-красунчик? - Він просто був цікавий.
- Скажи ще раз. - Цікавий. Замовкни.
- Я, мабуть, більше його не побачу. - Цікаво.
Привіт. Зацідив уже комусь в голову сьогодні?
Привіт, це ти. Як справи?
- Добре. - Це добре.
Що ти тут робиш?
Це книгарня, тож я прийшов по книжку. А ти що тут робиш?
Працюю. Це частина моєї програми для оплати навчання.
Круто.
Підручники спереду, художня література праворуч,
а науково-популярна — ось там.
Дякую. Гаразд.
- Є книжки про Battletoads? - Це історія Середньовіччя чи метал-гурт?
- Це відеогра. - Ми такого не продаємо.
- Я можу її замовити. - Було б круто. Чудово.
Гаразд. Отже, є два варіанти.
«Порадник із Battletoads для йолопів» і «Battletoads для чайників».
Господи. Назви не дуже, правда?
«Чайник» — це людина зі слабким інтелектом, але це також посудина.
А йолоп — це просто йолоп.
- Хай буде «чайник». - Чудовий вибір.
Дякую.
- Її мали б привезти до середи. - Добре.
Кредитка.
Будь ласка.
Зараз відеоігри — головна причина розлучень.
Хто таке сказав?
Діаграма актуаріїв, де перелічені причини розлучень.
- Що акваріїв? - Актуаріїв.
Вони збирають статистичні дані, щоб оцінити ризик і ймовірність.
Замовиш мені книжку про це також?
- Серйозно? - Ні.
Сарказм часто буває спробою приховати невігластво.
Так. Як і задавацтво.
Добре. Дякую. Гарного дня.
Браво.
Гей!
Гей, Заку, ти забув свою кредитку.
Гей, Заку. Заку, стривай.
Гей! Заку, зачекай.
О боже.
О боже. Заку?
О боже. Заку? О боже. Заку?
- Як він? З'явився нізвідки. - Не відповідає. Дзвоніть 911.
- Прокинься. Боже мій. Прошу, не помирай. - Питають, чи він дихає.
- Не знаю. Не можу сказати. - Перевірте!
- Зробіть штучне дихання. - Що?
Затисніть йому ніс.
О боже.
- Де я? - О боже. Ти живий.
- Він живий. Так. - Він живий.
Що трапилось?
Ти потрапив в аварію. Усе буде добре. Швидка допомога вже їде.
- Кажуть дати вас. - Мене? Добре.
- Що відбувається? - Так? Так, він живий.
Він дихає. І розмовляє. Не дозволяти йому заснути? Вибач.
- Моє ім'я? Зої. - За що ти мене вдарила?
Зої.
Дякувати богу, це ти.
- Гей. Гей, усе гаразд. - Дякувати богу, це ти.
Швидка допомога вже їде.
Добре. Добренько. Гаразд. Ти точно житимеш.
- Еге ж. - Тож через це не хвилюйся.
Я її чую.
Дякувати богу.
- З ним усе буде гаразд? - Мабуть.
Ми відвеземо вас до лікарні, оглянемо вас.
Ми готові їхати.
- Ти ж поїдеш зі мною? - До лікарні?
- Ти мені потрібна. Будь ласка. - Я?
Буде краще, якщо ви поїдете, щоб він був спокійний.
Гаразд.
Дякую.
Приймальня?
Ти цілий? Що сталося?
- Усе добре. - Я б так не сказав.
- У Зака струс. - О боже.
Він в'їхав в авто й перелетів через капот.
Не пам'ятає ні аварії, ні того, що було до неї.
- Спогади з минулого місяця нечіткі. - То в нього амнезія?
- Це нормально. - Що нормального в амнезії?
Але це тимчасово, так?
- Скоріше за все, так. - Що?
- Ти переписувався? - Ні.
Він не переписувався, але телефон таки розбив.
- Хто ти така? - Зої.
Зої? Ти та Зої?
- Так. - Зак без упину про тебе торочить.
- Справді? - Мамо.
- Гаразд, він згадував тебе раз чи двічі. - Ми ледве знайомі.
Ви вже тижні два зустрічаєтеся, так?
- Зустрічаємося? - Мамо, припини. Будь ласка.
- Вибач. - Ти була із Заком? Ти подзвонила на 911?
- Так, але... - Гаразд. Я випишу Зака.
Жодних екранів 72 години. Блакитне випромінювання погіршить симптоми.
- Нехай п'є багато води й відпочиває. - Його пам'ять повернеться?
Уникайте стресу. Жодних складнощів.
Але ми запланували сімейний відпочинок на вихідних.
Якщо він відпочиватиме, то це не проблема.
- Дякуємо, лікарю. - Чудово. Дякую.
Дякую, лікарю.
Ти поїдеш додому, ми за тобою наглядатимемо.
А ти, юна леді, їдеш до нас на вечерю.
- Ні. - Ми наполягаємо.
- Я прекрасно готую. - Це правда.
Ну звісно. Ну ж бо.
Так.
Я лише подзвоню своїй сусідці. Скажу їй, де я буду.
Сонечко, вона просто чарівна. Вона дуже мені подобається.
Так, і мені. Вона крута.
Паркере, годі штурхати брата машинкою. Як справи?
- Я в лікарні. - Чому? Що трапилося?
Я тут із Заком Маклареном.
Тримайте мене. Як так сталося?
Коротше кажучи, він прийшов до крамниці, й через мене він в'їхав в автівку.
У нього струс, і він вважає мене своєю дівчиною.
- Він зустрічається із Зої. - Якою Зої?
Іншою Зої.
- Якою іншою Зої? - Воллес.
Капітанкою жіночої футбольної команди. Ти на неї схожа.
Я надіслала тобі її інсту.
Може, трішечки схожі. Вона дуже любить футбол.
У твоєму застосунку вони мали б чимало балів.
Стежте, щоб Зак не напружувався.
Його не можна засмучувати, інакше симптоми загостряться.
- Зрозуміли? - Добре.
- Стривай. Хто це був? - То був лікар.
- Що мені робити? - Ну, ти ж не хочеш, щоб йому погіршало.
Знаєш що? Батьки Зака запросили мене на вечерю.
Тож я просто поїду до них, а коли буду з ними наодинці, скажу правду.
- Так. Нехай знищать мозок свого сина. - Прекрасно. Я передзвоню. Бувай.
Навіщо ти це зробив?
- Я йому мільйон повідомлень написала. - Зої, ми на Багамах.
- Я... я закладаюся, це через мережу. - Я під'єднана до Wi-Fi.
- Упевнена, Зак відповість. - Що як він мене відшиває?
- Я не знаю, що таке «відшивати». - Зранку ми переписувалися, а тоді...
- Гадаєш, він із кимось познайомився? - За три години?
Він їде кататися на лижах. Знаєш, які гарненькі лижниці-початківиці?
Не треба було бронювати цю подорож.
Вона сама не своя, відколи «Барселона» втратила Мессі.
Воллеси не падають духом, а від плачу з'являються зморшки. Просто знай.
- Будинок твоїх батьків дуже гарний. - Ага, дякую.
Щось здається мені не таким, як завжди. Не знаю.
Ти пам'ятаєш, як зацідив одній дівчині футбольним м'ячем у голову?
Ні, зате я... я пам'ятаю, як цілував...
Ні. Не забувай: лікар казав не квапитися й не напружуватися.
Я лише... я хочу подякувати тобі за те, що ти врятувала мені життя.
- Мабуть, я була в усьому винна. - Бу!
Бляха.
Ти сказала погане слово.
Ось що буває, коли когось налякаєш. Це моя молодша сестра Ейвері.
Мене звуть не Ейвері. Я Аманда.
Аманда? Що ти таке кажеш?
- Аманда? - Вона тебе дражнить.
Думаю, батьки сказали їй, що в тебе проблеми з пам'яттю.
Увімкнемо Xbox?
- Так. - Ні. Йому не можна дивитися на екрани...
- Ні. - Не пощастило.
Ти така злюка.
А я гратиму в Battletoads досхочу.
Відеоігри — головна причина розлучень,
і я й гадки не маю, звідки це знаю.
- Вона така злюка. - Ти це згадав?
А може, ти ще щось згадав?
- Ти така красуня. - Я допоможу твоїм батькам із вечерею.
Це дуже мило.
- Подаси оливкову олію? - Гараздоньки.
Дякую.
Зак казав мені,
що на цих вихідних ви з батьками летите на Багами.
Так. Я маю дещо вам сказати.
Моя сім'я не на Багамах.
- Чому, серденько? - Це прозвучить дивно...
- Привіт, я чув про Зака. Як він? - У нього струс, йому треба відпочивати.
- Ви знаєте, що каже статистика. - Це правда.
- Зої, це Майлз, кузен Зака. - Привіт.
Ти футболістка.
- Тобі ще пощастило. - Це тому, що Зої врятувала мені життя.
Не зовсім.
Майлз студент у Массачусетському технологічному.
Він приїхав до нас на вихідні.
- Я чула, що це чудовий інститут. - Еге ж. Дякую.
І як це ти не надів шолом? Треба бути обережним.
- Від велика щось лишилось? - Ти розповідала про подорож.
Ми мусили перенести її. З'явилися деякі справи.
Що ж, просто... Налітайте.
Отже, Зої, Зак казав, що твій тато — лікар.
- Так і є. - Який саме?
Такий, що приймає пацієнтів у кабінеті.
- Я згадала. Він сімейний лікар, так? - Так, так і є.
І він прекрасний лікар.
- Упевнена, що так і є. - Ти тренуєшся між сезонами?
Так. Копаю м'ячики.
- Яка твоя позиція в команді? - Вона десь посередині.
Іноді ліворуч, іноді праворуч.
Але з футболом далеко не зайдеш. Я планую продовжити навчання.
Може, інформатику в Массачусетському.
- Цікавить програмування? - Так. Це моя спеціальність.
- Я такого не пам'ятаю. Чи пам'ятаю? - О боже. Це все твоя амнезія.
О боже. Це так круто. Будь ласка, забудеш ще щось?
Будь чемна.
Що ж, Зої, я вражений тим, що в тебе стільки інтересів.
- Дякую. - Майлз вивчає інформатику.
- Прикладне машинне навчання. - Дивовижно.
- Дякую. - Не знала, що це в нас спільне.
- Мило. - Так.
Агов, народ. Шість букв. Засновник числення.
- Ньютон. - Підходить.
Так. Я теж так подумав.
- Треба швидше ворушитися. - Смужка суші. Дев'ять букв.
- Острів. - Це шість букв.
Це шість букв?
- Перешийок. - Також підходить.
Ви двоє молодці. Я вражена.
Мені час спати. Наступного тижня — захист дисертації.
- Тобі слід відпочити. У тебе струс. - Ага. Дякую, лікарю.
- Гаразд. - Добраніч.
- Добраніч.
Ми їдемо кататися на лижах на вихідних. Хочеш поїхати з нами?
- Так, погоджуйся. - Чудова ідея.
Не знаю, чи це вдала ідея.
Тобто ти щойно після травми,
а я маю плани з мамою на цих вихідних.
Це моя мама. Запитаю її.
Гаразд. Даруйте.
- Що вони сказали? - Нічого. Бо я їм ще не розповіла.
- Чого ти чекаєш? Випуску? - Пам'ятаєш того хлопця з лекції?
Того, якого ти 23 рази назвала цікавим? Ні, зовсім ні.
Що ж, його звуть Майлз,
і він кузен Зака. Він тут, приїхав із МТІ,
і мене запросили поїхати кататися на лижах.
Не хочу робити передчасних висновків, але це доля.
- Я не вірю в долю. - Ти віриш в імовірність.
Яка ймовірність того, що цікавий хлопець
буде в домі хлопця, дівчину якого ти вдаєш?
- За статистикою — нульова. - Бо це доля.
Використай цей шанс повністю.
Аварія трапилась через мене,
а я фліртуватиму з кузеном хлопця, який страждає на амнезію?
Запиши це в своєму застосунку. Один, в Зака амнезія.
Два, він має дівчину.
Три, лікар сказав тобі не засмучувати його.
Чотири, його кузен — гарячий ботан, з яким у тебе безліч спільного.
Що це нам дає в сумі? Ідеальний збіг.
Вдавай ту іншу Зої.
- Мій додаток працює не так. - А дарма.
- І Майлз приїхав лише на вихідні. - Саме так. Зої, розважся.
- Привіт. - Я не прилечу на цих вихідних.
Усе добре?
Друзі запросили мене покататися на лижах.
Я дуже хотіла побачитися, але звучить весело.
Пробач, мамо.
Пусте. Я рада, що ти заводиш нових друзів.
Іди на схил для початківців.
Я каталася на лижах — і ледве розминулася з деревами жива.
- А що ти робитимеш? - Не хвилюйся. Я маю безліч справ.
Гаразд. Бувай. Люблю тебе.
Професор пізно повернувся додому, але мені більше заплатили. Що це?
Гаразд. Ось ця — про обчислювальний аналіз, і вона дуже складна.
Майлз може бути вражений, але й може подумати, що я хочу його залякати.
Далі ця — про теорію алгоритмів.
Ми обожнюємо автора. Це показує, скільки в нас спільного.
Але не хочу, щоб він думав, що я забагато думаю,
тому не знаю, що обрати. Що мені робити?
- Ель! - Менше книжок, більше купальників, ясно?
Ти їдеш на лижі. Знаєш, що це означає?
Так.
Ні. Джакузі. Знаєш що? Не віриться, що мушу це пояснювати.
- Я дещо для тебе маю. Ось. - Що це?
Я даю тобі свій сексуальний, гарячий безпрограшний купальник.
- Гаразд. Добре. - Так.
Господи. Не дякуй.
А що із Зої Воллес? Закладаюся, що вона хвилюється за Зака.
- Боже. - Не може додзвонитися.
Зої, прошу, викинь це з голови.
Інша Зої — це інша Зої. Зосередься на цій Зої.
Ти їдеш кататися на лижах із хлопцем з амнезією і вдаєш іншу людину.
Це ж ідеальна подорож.
- Це ідеальна подорож? - Так.
О боже. Здається, це маля кита. Зої. Зої, кицю.
- Зої... - Не зараз! Я дуже зосереджена.
Біля басейну починається аквайога. Я забронювала три місця.
Вони можуть бути моїми суперницями.
Зак підписаний на них в інстаграмі й уподобав їхні фото. Як-от Емі.
Гаразд, вона — на сімку, ти — на 12.
Не треба було давати їй пас. Треба було забивати самій.
- Ти перебільшуєш. - Він або помер, або кинув мене.
- Не знаю, що гірше. - Думаю, гірше, якщо він помер.
- Ходімо. Йога почнеться за п'ять хвилин. - Тату, увімкни емпатію.
- Дзвони в авіакомпанію! - О боже. Знову. От бачиш?
Треба дізнатися, де Зак і з ким він.
- Зіграймо в гру. - Як щодо гри з номерними знаками?
- Хіба вона не нудна? - Не тоді, коли граєш в неї по-моєму.
Треба додавати числа зі знаку, доки не отримаєш просте число.
- Звучить, як домашка. Нудно. - А я думаю, що це весело.
Не зважайте на мене. Щасливий збіг.
Не дивися на мене. Це в неї від тебе.
Будь ласка.
- Навіть краще, ніж на фото. - Молодець, любий.
Дякую.
- Неймовірно. - Фантастика.
Заку, пам'ятаєш, як тут було весело минулого разу?
Так.
- Ми бували тут раніше? - Ні, забувайлику. Я тебе дражню.
Він орендований.
Зої, ти ж не проти заночувати з Ейвері?
Я не проти. Я розумію.
Ще трохи радості — і мозок Зака вибухне.
- Ейвері! - Пропоную піднятися на гору.
- Маємо пів дня. - Так і зробимо.
- Заку, золотко, пам'ятаєш? Без екранів. - Так, знаю. Так.
Попереджаю, я вже дуже давно не каталась на сноуборді.
- Ти казала, що катаєшся щороку. - Рік — це довго.
- Це як із великом. - Хіба це найкраще порівняння?
- Пробач. - Трохи нетактовно.
- Усе гаразд. Усе добре. - Що робитимеш?
Тут гарно.
Сидітиму в будинку, візьму книжку, почитаю щось.
Ти маєш книжку?
- Ні. - Я маю.
Вона про шпигунок часів Другої світової війни. Може, це не твоє, але...
- Про всяк випадок. - Добре.
- Круто. - Ага.
Так.
- Гаразд. Гайда кататися? - Покатаймося.
Пробач. У моїй уяві це звучало крутіше.
Довго вовтузишся, як на футболістку.
- Ти колись каталась на сноуборді? - Що?
- Ми й не моргнемо, як вона поїде. - Готово. Легко.
Усе гаразд! Усе добре!
- Спіймав. - Сонечко, усе добре?
- Ти міцно вхопилася. - Щоб не впасти.
- Їдьте. Ми наздоженемо. - Я тільки за. Я створена для швидкості.
Розважайтеся.
- Я тебе пережену. Будьте обережні. - Уперед.
- Дякую. - Гаразд.
Бувай, салаго.
Тепер можна забрати руку? Гаразд.
- Готова? - Так.
Перш за все, перенеси вагу на передню ногу. Так ти зможеш керувати.
- Отже, просто... - Так, типу...
Ось так. Добре, повільніше. Повільніше.
Не можу.
Ти ціла?
- Збавмо темп. Наскільки знадобиться. - Гаразд.
Що скажеш? Гаразд.
- Так краще. - Ходімо назад.
- Гаразд. П'ятки. - Ось так?
- Ні. Не... - Як тобі?
- П'ятки. - Ось так.
Обережно... Вибачте. Пробачте.
О боже!
Повільніше. Якщо ти мене чуєш...
Пробач. Вибач.
- То було неймовірно. - О боже.
- Мені вдалося. - Вдалося.
- Мені вдалося. - Так.
Агов, ви двоє.
- Привіт. - Привіт.
- Було схоже на катання на велику? - Я непогано проїхалась, останній раз.
- Це правда. Ти чудово впоралась. - Дякую.
Єдиний раз, коли ти не поцілувала сніг.
Ейвері, що з тобою?
- Як голова? - Наче добре.
- Пам'ять скоро повернеться. - Чудово.
Тоді я впала, і він допоміг мені встати. І він був дуже милий.
- І ви поцілувалися? - Ні. Ми були на горі.
- Звучить романтично. Визнай. - Гаразд. Байдуже. Твоя правда. Так.
Лише поглянь на себе.
Як Зак? Як його пам'ять?
Хтозна. Може повернутися будь-якої миті.
Прийшов час надіти той купальник і залізти в джакузі.
Передзвони, коли стане гаряче. Це невипадкова гра слів.
Не знаю. Сім'я Зака така мила. І він такий милий. Це якось неправильно.
Великі історії кохання починаються з трикутника.
«Віднесені вітром», «Великий Ґетсбі», «Лоліта».
Може, слід покінчити із цим.
Сказати йому правду. Тоді я зможу бути чесною з Майлзом.
Мушу йти. До Зака повернеться пам'ять, і ти зможеш розповісти всім,
що не хотіла, щоб він забув усе назавжди.
Іди пофліртуй з єдиним хлопцем, якому цікаве числення.
- Люблю тебе. Бувай. - Добре. Люблю тебе. Бувай.
Ну привіт.
Привіт. Зелене карі з рисом, наан із часником і дієтична кола.
- Дякую. - Будь ласка.
Раніше я тебе не бачила. Мабуть, ти новий кур'єр.
- Так. Я з Чилі. Тільки-но переїхав. - Круто.
А я доглядаю дітей.
- То ти десь навчаєшся? - Так.
Спочатку краще вивчу англійську, а тоді стану лікарем.
- Дуже амбітно. Яким лікарем? - Кардіологом. А ти?
- Хочу працювати у видавництві. - Письменниця?
Так, так і є.
Моя спеціальність — творче письмо, спеціалізація — поезія.
То нас обох цікавлять серця, або el corazón.
- Мабуть, так. - Що ж, мені час іти.
- Доставка кличе. - Так, мені теж.
Треба повертатись до дітей. Вони надто тихі. Щось тут не так.
Щасти тобі. Ще побачимось. На добраніч.
Чому гамбургери називають «гамбургерами»?
Дуже хороше запитання.
Хоча їх вважають основою американської кухні,
вони походять із Гамбурга, в Німеччині.
Піца, однак, — безсумнівно італійська страва.
Це трюк, щоб розповісти їхню історію.
О, ні.
- Ми обоє мандрували Європою. - Італією.
Запах к'янті, піци й болоньєзе в повітрі.
- Ми знаємо, тату. Ти вже розповідав. - А Зої не знає.
- Залюбки послухаю. - Ми тільки-но закінчили коледж.
- Думали, що робити далі. - Дві загублені душі.
Що ж, я буквально загубилася, а моя італійська мене підводила.
Ніхто не розмовляв англійською. Я намагалась знайти вокзал.
І ми зіткнулися,
обидвоє з головою занурені в книжку «Уперед в Європу».
Так. То було кохання з першого погляду.
Я в захваті. І ви так підходите одне одному.
Я теж так думаю.
Ви закохалися за поїданням піци. Тому я так її люблю.
Я теж. Я так люблю піцу!
- Вона така смачна. - Мабуть, аж занадто.
- Хвилинку. Чи ні? - Так, любий. Пепероні.
Ти пам'ятаєш, що винен мені 200 доларів?
Ні. Бачиш, здається, це ти винна мені 200 баксів.
І не мрій.
Вітаю. Так. Мій кур'єр щойно поїхав, а в моєму замовленні немає рису.
Ні, не треба повертати гроші. Хто їсть зелене карі без рису?
Правда ж? Нехай принесе його. І можна, щоб приїхав той самий кур'єр?
Чудово. Дякую.
Гей. Подивимося фільм?
- Звісно. - Як щодо «Красуні»?
Де Джулія Робертс мріє вхопити багатія?
Не кажучи про прикрашене зображення секс-працівниць?
Саме так.
Дивно. Я думав, він один із твоїх улюблених.
- А як щодо «Скажи хоч щось»? - Серйозно?
- Що «серйозно»? - Ні.
Здається, там жодних секс-працівниць немає.
- Так, але він нудний і просто... - Так? Що?
Годі. Той бумбокс у кінці?
Грандіозний жест, де протагоніст публічно зізнається в коханні.
Це увічнення нереалістичних романтичних ідеалів.
Отож-бо й воно.
Добре. Що ж, вийшов новий фільм від «Марвел».
Агов. Тобі не можна дивитися фільми. Забув?
- А, так. Чудово. - Лікар сказав: жодних екранів.
Та вгадай, що можна.
- Фільм? - Так.
Одна фраза.
- Два слова. - Так.
Холод? Тремтіння? Дуже холодно?
- Крижаний. «Крижане серце». - Так.
- Молодець, Ейвері. - Викусіть, засранці.
Агов, що за слова? Зої. Твій вихід.
Ну ж бо. Ти зможеш.
Телепередача. Одне слово.
Гаразд, два склади.
Добре.
- Футбол. - Електрошок?
З нею все добре? Подзвонити на 911?
Гаразд.
- «Сайнфелд». - Так.
- Звідки ти знав? - Вона показала синусоїду.
- Що? - Це коливання сталої висоти.
- Так. Синусоїда. - Наукова штука.
- Звичайно. - Ви мене вразили.
Я теж це знав.
Заку, вже пізно. Ти ще не одужав.
- Тобі слід відпочити. - Я добряче втомився.
- Добраніч, синку. - Гарно зіграли.
- Надто повільно. - Чуваче.
Я подумала, оскільки я багато падала,
- було б добре погрітися в джакузі. - Звичайно. Почувайся як вдома.
Гаразд. Хтось хоче зі мною?
Я хочу.
Привіт ще раз. Пробач за рис.
- Я думав, що він у торбинці. - Він там був.
- Яка ж я дурненька. - Тоді чому ти...
- А діти? - Вони сплять.
До речі, я Дієґо.
- Я Ель. - Знаю. Я бачив чек.
Що ж, розкажи про вас із Заком. Типу, як ви познайомилися.
- Ми познайомилися на вечірці. - Це дивно.
Зак казав, що ви познайомилися на спільному тренуванні з футболу.
На вечірці після тренування.
Знаєш, мій брат — мій найкращий друг.
Це дуже мило.
Якщо скривдиш його, я зроблю так,
щоб ти більше ніколи не змогла копнути м'яч.
Ясно?
Ясно.
Хтось хоче посмажити зефір? Я розпалив вогнище.
Так.
- Зайдеш і принесеш усе? - Гаразд. Я рада, що ми побазікали.
Так, я також.
Джакузі мені не завадить. Усе болить після катання.
- То як МТІ? - Добре.
Важко, бо всі там такі розумні. Типу дуже розумні.
Це змушує хотіти працювати важче.
- Еге ж. - Тобі слід подати туди заявку.
- Думаєш? - Ще б пак! Ти до біса розумна.
- Дякую. - І дотепна.
Мені дуже подобається проводити з тобою час.
І це може прозвучати несподівано. Ти і Зак, ви...
Ви зустрічаєтесь лиш одне з одним? Це...
Ми про це не розмовляли.
- Так. - Ми тільки-но почали зустрічатися.
Бо, як я сказав, мені дуже подобається проводити з тобою час.
Не хочу здатися підлим, але ти справді вважаєш, що ви підходите одне одному?
- Що ж... - Як-от ми.
- Як ми? - Ми на одній хвилі.
- Так, і ми сумісні. - Так.
Стільки спільного.
Принесла. Готові?
- Так. - Так.
Добре.
Скільки разів тато вчора впав на cхилах?
- Усе було не так погано. - Брешеш.
Доброго ранку.
- Привіт, кицю. - Зої, ти виспалася?
- Так, насправді так. - Чудово.
- Дякую. - Ось чашка кави.
Дякую.
- А де решта? - Тато Зака пішов по лижі.
- Ейвері вдягається. А де Майлз? - Здається, розмовляє з Емілі.
- Хто така Емілі? - Дівчина Майлза.
Його дівчина?
- Вона просто лялечка. - Так, вона мила. Дуже мила.
- Піду візьму куртку. - Так, візьми, сонечко.
- Сьогодні буде дуже холодно. - Так.
Готова до дня номер два?
- Ти маєш дівчину? - Так.
- А як щодо нас? Як щодо вечора? - Їй байдуже. Ми поліамори.
Добре. Мені небайдуже.
- Розлабся. То був тільки поцілунок. - Як ти можеш сприймати це несерйозно?
Ти казав, ми на одній хвилі, у нас стільки спільного.
- Ми підходимо одне одному. - Так і є.
- Ти думала, це пропозиція зустрічатись? - Так.
- Подумав, ми могли б бути коханцями. - Думаєш, я така?
Я не розумію, звідки цей осуд. Ти зустрічаєшся з моїм кузеном.
- Насправді це не так. - Що?
- І я не можу... - Не можеш що?
Я... Усе складно, ясно? Просто... Забудь!
- Гей, кицю. Усе добре? - Так. Так, усе гаразд.
Ловіть мить. Насолоджуйтесь днем. Надворі сьогодні прекрасно.
Метт та Ейвері в авто. Ви готові?
Думаю, сьогодні я посиджу вдома, тож...
У мене все болить. Виявилось, що в мене великий синець.
- Серденько, мені так шкода. - Нічого. Я посиджу із Заком.
- Справді? - Так. Якщо ти не проти.
Так. Зараз... зараз перевірю свій розклад.
Так, схоже, що він буде вільний увесь день. Вільнісінький.
Я рада, що ти не будеш сам.
- А ти... ти не йдеш? - Ні.
- Гаразд. - Уперед, Майлзе.
Сонечко, нагорі у ванній є гель від синців.
- Гаразд. - Замовте піцу, якщо треба буде.
- Дякую, мамо. - Добре.
- Гарного дня! - Розважайтеся.
Побачимося.
- Що ж, здається, тепер ти вся моя. - День ігор?
День ігор.
Отже, мета — здобути короля суперника.
Королева — найсильніша, і вона може ходити, куди захоче.
Королева — головна. Мені подобається.
А кінь пересувається буквою «г», ось так.
Слон пересувається по діагоналі, ось так.
А тура — вперед і назад.
- Чому вона називається «турою»? - Це від слова «tour».
- Воно означає «вежа». - Ти така розумна.
Якщо чесно, шахи дуже схожі на футбол.
Пішак — це захисник, слон — напівзахисник,
тура — крайній захисник, королева — нападник.
Напад і захист.
Я, мабуть, ніколи не дивитимусь на шахи, як раніше.
Добре. Бо зараз я тебе розгромлю.
- Справді? - Так, авжеж.
Твій хід.
- Мат. - Агресивно.
Мат.
Що, на твою думку, найважливіше в стосунках?
Я планую стратегію, тож ти перша.
Я завжди думала, що головне — мати щось спільне.
Як сумісність, спільні інтереси. А ти?
Думаю, треба просто подобатися одне одному.
Звучить просто, але поглянь на моїх старих, так?
- Шах. Тобі шах. - Бачу.
- Це пат. - Що це?
Це нічия. Ніхто нікому не зможе поставити «мат».
- То ніхто не переміг? - Так, ніхто.
Гаразд! Я вважатиму це перемогою Зака, добре?
Битва була важкою, але фортуна перейшла на бік цього щасливчика.
Тепер моя гра.
Що в тебе?
Хочеш ударити мене?
Тобі потрібні уроки? Я можу...Я покажу тобі, що й до чого, якщо хочеш.
- Тут є рулетка? - Для...
Навіщо тобі рулетка? Це що, програмування?
Розрахунки. Думаєш, це допоможе?
Стала й відстань до краю столу — 92 см.
Тоді єдина змінна — сила поштовху.
Я теж збирався це сказати. Я про це думав.
О боже.
Гол.
- Це математика. Не недооцінюй мене. - Твій мозок далеко тебе заведе.
- Боже. - Щодо цього я не впевнена.
Я впевнений. Магістратура, програмування. Перед тобою — кар'єрний шлях.
- Про що ти взагалі? - Це перед тобою кар'єрний шлях.
Хіба футбол — не твоя мета?
Я все життя мав футбол.
Це єдине, що дуже добре мені вдається, але...
Та погляньмо правді у вічі. Профі з мене не буде.
Я й гадки не маю,
що робитиму зі своїм життям після випуску.
І це... це дуже мене лякає.
Заку, ти навчився грати в шахи за 20 хвилин, і майже обіграв мене.
- Майже, так. - Тобі під силу що завгодно.
- Думаєш? - Ще б пак.
Отже, крім професійного паперового футболу...
- Так. - ... що ще ти любиш робити?
Ось так. А тоді робиш так.
Так.
Сніданкова піца. Нехай яйця тебе не лякають.
- Мені лячно. - Лячно? Довірся мені.
Яйця й бекон. Так. Ось так?
Будьмо. Смачного.
О боже.
- Це так смачно! - Еге ж.
- Неймовірно. - Це ти просто так кажеш.
Де ти навчився готувати? Тебе мама навчила?
- Ні, я ходив на кулінарні курси. - Серйозно?
Так. Чому ти здивована? Я мав би таке розповісти.
Що ж, мушу сказати, я дуже-дуже вражена.
Це найкраще, що ти сказала за всі вихідні.
Неправда.
Справді?
Ні, все добре. Мені подобається пізнавати тебе.
Знову.
То, крім шахів, як ще ти розважаєшся?
Нагадай мені.
Нічим. Добре. Що ж, це означає, що в твоєму житті бракує розваг.
- Я... - Хіба що ти ненавидиш розваги.
- Ти розважаєшся? - Ні, не ненавиджу. Я дуже весела.
- Обожнюю розваги. - Обожнюєш?
- Я королева розваг. - Це ми ще побачимо.
- Господи, це викликає залежність. - Знаю.
Це чудовий спосіб підтримувати зв'язок з Ейвері, коли я в універі.
Це мило.
Здається, я пам'ятаю, що замовляв для неї книжку про Battletoads.
- То було для Ейвері? - Еге ж.
Ти знаєш про книжку?
Ні. Я лише кажу, що це дуже мило — купити їй книжку.
- Так. - Щодо книжок, як тобі ця?
Ну...
Вона дивовижна.
Я не знав, що дешифрувальниці скоротили війну в Німеччині на два роки.
Так. Це захопливо.
Те, як у книжці переплітаються життя всіх цих жінок,
як передано їхні голоси серед небезпеки війни, — я ніби там.
І це... Це неймовірно.
Мені здається, ти могла б бути однією із цих жінок.
Це дуже мило.
- Привіт. - Привіт.
Привіт, як сніг?
- Прекрасно. - Так. Дуже добре.
Хвилинку. Ви що, граєте в Battletoads?
- Агов. А заборона екранів? - Це я граю.
Я не грав. Це Зої. Я надів твої сонячні окуляри.
- Так. - Підстрахувався.
- То що ви робили? Вам було весело? - Чого ми тільки не робили.
- Даруй? - Нічого непристойного.
- Гаразд. - Чорт! Я забула рукавиці в будиночку.
- Не хвилюйся. Ми із Заком відвеземо тебе. - Дякую.
Закладаюся, що вони всередині, на столі.
- Я туди й назад. - Добре.
Гаразд, Ейвері. Поквапся. Ми чекатимемо тут, добре?
Гаразд.
- Непоганий кидок, як на ботанку. - Агов. Ботани правлять світом.
- Справді? - Так.
Ти ж не жбурнеш її мені в голову, правда?
Бо мені не можна жбурляти їх тобі в голову, забувайлику.
А хто сказав, що це чесна гра?
- Боже. - Це все, на що ти здатен?
Хочеш справжнього поєдинку? Я не знав, чи ти розігрілася.
- Уперед. - Агов, люди, я їх знайшла.
Чорт. Пробач. Усе гаразд?
- Так - Гей. Це моя вина. Пробач.
Може залишитися слід.
Почуваюсь, наче в мене якесь дежавю.
Я маю дещо тобі сказати.
Гей, жодних цьомчиків перед молодшою сестрою.
Дякую. Дякую, Ейвері.
- Майлз мене поцілував. - У джакузі?
О боже. Той купальник ніколи не підводить.
- Що ти робила в тому купальнику? - Не хвилюйся.
- Тоді я дізналася, що він має дівчину. - Що?
Вони поліамори.
Ти не хочеш бути третьою зайвою. Я розумію.
І, дякувати богу, що Майлз розширив світогляд Зої.
Так. Але тепер Зак на диво дуже...
Він жбурнув мені сніжку в голову. А тоді поцілував мене.
Не можу повірити, що кажу це, але я відчула, наче так і має бути.
Тепер у тебе амнезія? Як сильно він жбурнув сніжку?
- Це збиває з пантелику, так? - Зак Макларен.
Це не несподівано. Це революційно.
- Ель, треба сказати йому правду. - Ти йому подобаєшся?
Не знаю. Йому подобаюсь я? Чи спогади про Зої Воллес?
- Але між вами є іскра. - Звичайно.
Між справжньою тобою й справжнім ним є іскра. Амнезія — це маленька деталь.
Не маленька. Це серйозна деталь.
І ця іскра, чим би вона не була, має дві сторони.
Ти не знала, що Майлз — поліамор. Чи що тобі сподобається Зак.
- Будь до себе поблажливою. - Ель, слід сказати правду.
Почекай, доки Зак не одужає, тоді скажи йому правду.
Такий був план.
Я люблю плани, які ведуть до логічного висновку, як вдалий код,
а не підсмажують жорсткий диск.
Та це може трапитися з мозком Зака, якщо зарано йому розповіси.
Гаразд. Дякую. Мушу йти.
- Так. - Ти спиш?
Ні.
- Привіт. - Привіт.
Гаразд, я втомився. Піду нагору й впаду спати.
Звичайно.
Я хотіла подякувати за такий гарний день.
Я дивовижно провела час. Справді.
Ти знов наче здивована.
Здається, я просто цього не очікувала.
Ти справді повен несподіванок, Заку Макларен.
Що ж, так, тобто ти...
Ти також повна несподіванок, Зої Воллес.
- Усе добре? - Так.
Що таке?
Ні. Просто...
Я сподіваюся, що коли ти приїдеш в універ і до тебе повернеться пам'ять,
ти все ще...
Ти пам'ятатимеш цей день і ще хотітимеш бачитися.
Так, звичайно. Чому ж ні?
Ні, просто.
Лише хотіла, щоб ти знав.
Заку! Перевіриш, чи в кімнаті немає монстра?
Добре, Ейвері. Так, зараз буду.
Вона не засне, якщо я не прийду, тож...
- Добраніч. - Добраніч.
Ти знаєш, як відчинити ці дверцята?
Увімкнути Xbox. Зіграймо в Battletoads.
- Золотко, я візьму це. - Ще рано. Залишишся на вечерю?
- Гаразд. Так. - Зої...
Чому тут написано: «Зої Міллер»? Ти Зої Воллес.
Хто така Зої Воллес?
Заку Макларен! Тобі кінець!
- Хто ти? - Я Зої, дівчина Зака.
- Але це Зої, дівчина Зака. - Ні, неправда.
- Я не розумію. - Що відбувається?
Я сама хотіла б знати.
- Ти моя дівчина. - Так, авжеж.
- А ти... У тебе я жбурнув футбольний м'яч. - Так.
- Нічого не розумію. - І добре. Я теж.
Так. Я все поясню.
Отже, я знаю, що ти цього не пам'ятаєш, але коли тебе збило авто...
- Що? Коли це сталося? - Ні. Нехай договорить.
...ти забув кредитку в крамниці, де я працюю,
я вибігла, щоб віддати тобі її, і ти не побачив, що авто виїжджало.
Тоді ти просто полетів і вдарився головою.
А коли опритомнів, подумав, що я твоя дівчина.
Тому що в нас однакові імена й ми трохи схожі.
- Розмріялась. - Я знала, що щось не так.
У лікарні всі подумали, що я була тією іншою Зої.
Я збиралася розповісти правду.
Але в тебе був струс, і ти б не витримав стресу.
Я нічого не казала, бо не хотіла зробити гірше.
Я хотіла розповісти твоїм батькам, як тільки ми повернемось.
Я знаю, що це прозвучить жахливо, але тоді з'явився Майлз.
- Стривайте. Хто такий Майлз? - Я. Кузен Зака.
Я подумала, що в нас із Майлзом стільки спільного, що...
Що коли ви запросили мене в подорож, і він приїхав лише на вихідні,
що я просто... Я побуду іншою Зої.
- Зої Воллес, дівчиною Зака. - Це не я інша Зої, а ти.
- Та після нашого з Майлзом поцілунку... - Агов. Чуваче, ти цілував мою дівчину?
Щойно було сказано, що вона не твоя дівчина.
А як же Емілі?
- Ми поліамори. - Що це?
Математика. Це вони про математику.
- Майлз не винен. Винна я. - Тобі подобається Майлз?
Я думала, що так, але ні. Уже ні. Не ображайся.
На цих вихідних я відчув, що між нами є зв'язок.
- Так і є. - Зв'язок? Ви ночували в одній кімнаті?
- Вони хотіли. - Ейвері.
- Але то була брехня. - Не була...
Я не знаю, що я думав, але тепер це не має значення.
О боже. Ти та дівчина з крамниці, яка назвала мене йолопом.
Ні, то була лише назва книжки. То... Ти не йолоп. Ти...
Ти такий розумний і ти уважний, і ти чудовий.
Я... Я знаю, що ця ситуація неправильна, як і те, що я зробила.
- Сонечко, ми всі помиляємося, але це... - Це було жахливо. Я знаю.
Мені дуже шкода. Тож...
Тож тепер я просто піду, і ти зможеш бути з...
Так, зможеш бути зі справжньою Зої.
Ні, стій. Ти мені більше подобаєшся.
О боже, пупсику.
Тебе збило авто? Як ти? Тобі боляче?
- Ні, усе добре. - Наче раніше в нього з мозком було добре.
Який сором! Почуваюся такою дурною.
Чому я вирішила, що це хороша ідея?
Мені так шкода.
Хто я така, щоб створювати застосунок про сумісність і побачення?
- Ти перебільшуєш. - Так, звісно, я перебільшую.
- Ти послухала своє серце. Іноді це... - Ні, я послухала твоєї поради.
Ти кажеш, що це моя провина?
Я б не поїхала, якби ти не підштовхнула.
- Я хотіла допомогти. - Заохочуючи до брехні?
- Тебе ніколи ніхто не цікавив. - А що в цьому поганого?
Ти боїшся болю, тому нікого не впускаєш у серце.
Не розумію, як це... Чому ти вважаєш себе авторитетом у коханні?
- Ти ніколи не кохала. - Як і ти.
Я принаймні відкрита до прийняття цього поняття.
Як? Захоплюючись ромкомами
чи фантазуючи про прекрасного принца у своїх тупих віршах?
Гарно. Дуже гарно, Зої.
Знаєш що? Я зустрічаюся з деким.
Я не казала, бо ти була занурена у власну драму.
Не хотіла завдавати болю. Тепер мені байдуже.
І я ні разу не називала твій застосунок тупим.
- Йоу, це Зої Міллер. - Вона вдавала Зої Воллес.
- Гляньте, хто це. - О боже.
- Вона обдурила всю сім'ю Зака. - За таке треба арештовувати.
Вона переспала з ними обома. Крадіжка особистості.
Вона переїхала Зака на автівці.
Мутила з кузеном на гірськолижному схилі.
- Вона вагітна від кузена. - Я, бляха, не вагітна.
Дякую, що сказали, міс Міллер.
Хтось ще хоче поділитися станом свого лона?
Якого біса?
Я, бляха, не вагітна. Я, бляха, не вагітна.
СТОРІНКУ ДЛЯ ЗБОРУ КОШТІВ НА ЗАСТОСУНОК ВИДАЛЕНО.
Ти зробила це все, бо вважала вас із Майлзом сумісними?
На жаль, так.
- А що з гончарством? - Моя піч розлетілася.
Так. Серйозно?
Не хвилюйся. З біжутерією справи йдуть добре.
Думаю, треба більше цього.
Стосунки — це не лише мати щось спільне.
Так, знаю. Це очевидно, інакше ви з татом не розійшлися б.
- Думаєш, ми через це розійшлися? - Ви двоє — повні протилежності.
- Ми не через це розлучилися. - Справді?
Так. Ми познайомилися в старших класах.
Ми бути такі молоді, і саме наші розбіжності нас захоплювали.
Тоді що сталося? Чому ви розлучилися?
Наші сутності переплелися,
і ми хотіли побачити, як це — бути окремою особистістю.
Життя разом — це єдине життя, яке ми знали.
Чесно, річ була не в тому, чи було в нас щось спільне чи ні.
- Гаразд. - Розлучення — це складно. Так було з нами.
Коли ти вразлива й втрачаєш пильність.
Тоді й починаються справжні стосунки. Ось що важливо в житті.
Я хочу, щоб ти це відчула.
Це щось більше, ніж взаємне зазначання пунктів. Пункти — це нудно.
Може, тому застосунок провалився.
Кожному застосунку треба гарна основа. Це ти мене навчила.
І ти це запам'ятала.
Моя дочка буде наступним технічним генієм. Це найменше, що я могла зробити.
Багацько валіз. Скільки ти тут будеш?
Так, довгенько, якщо ти не проти.
Тобі подобається цей Зак. Ти маєш сказати йому про свої почуття.
Я йому збрехала. Я збрехала всій його сім'ї.
- Тепер він зі справжньою Зої. - Справжня Зої відстій, ясно?
Ти найкраща Зої. Треба добиватися того, що хочеш, і бути сміливою.
Боже. Ти даєш пораду в стилі ромкомів.
Знаю. Це так весело.
Дякую.
Що ж, я думаю, наступної п'ятниці, але ще не знаю точно.
- Привіт. - Привіт.
Я їздила додому.
Я зрозуміла, коли твій багаж зник,
тому не подала заяву про зникнення.
- Працюєш над своєю книжкою? - Над оповіданням.
Головна героїня відчуває
удар у спину ножем егоїстичності й несправедливих звинувачень.
- Звучить чесно. - Кажуть, треба писати про те, що знаєш.
Так, це правда.
Тож я написала вірш для тебе.
- Ти написала мені вірш? - Еге ж.
- Але ти ненавидиш поезію. - Так і є.
Будь ласка, вислухай мене.
Добре.
«Я знехтувала сонцем Хоч у його промінні
Купалася я радісно Без докорів сумління
Я знехтувала сонцем В той час, коли, як птах
Вело мене крізь морок Освітлювало шлях
Я нехтувала сонцем Усе своє життя
А потім відштовхнула Його у небуття
Тож повернись, благаю
Бо без променів твоїх У темряві блукаю
Пишу цього вірша тобі
Люба Ель, пробач мені».
- Пробачиш? - Замовкни. Ще на першому слові пробачила.
- Мій вірш відстійний? - Ні.
- Справді? - Я в захваті.
Хіба часто можна почути слово «морок»?
Але кінець можна було б підправити. Ми над цим попрацюємо.
Тепер розкажи про цього хлопця.
- О боже. Він космос. - Серйозно?
- Так. - Такий неземний?
- Щось таке? - Такий неземний.
Гаразд.
- Зої. - Бекко.
Вибач, але якщо хочеш мене подіставати, я не в гуморі.
У старших класах я казала всім, що на випускний мене поведе Раян Рейнолдс.
- Той, що актор? - Майже.
Мого кузена також звуть Раян Рейнолдс,
і я примусила всіх думати, що зі мною піде справжній Раян Рейнолдс.
Отже, коли правда випливла на поверхню, я, м'яко кажучи, була не надто популярна.
- Уявляю. - Послухай.
Ми організовуємо «Джем Фест». Буде велика вечірка.
- Будуть найкрутіші діджеї. - Звучить круто.
- Потрібна допомога. - Нам потрібен сайт для цього заходу.
Ви можете зробити це й самі...
Ні. Нам потрібна не така вебсторінка.
Нам потрібні інтерактивні синхронні геотеги.
Щоб онлайн-трансляції відображалися на екрані.
Це буде як трансляція з інстаграму, івентзіла й зум, помножені на сто.
Так, це круто.
Можна зберегти канали в цифровій часовій капсулі.
- Так. - Ми в захваті від ідеї.
- Ти можеш таке створити? - Так.
- Але... але я не знаю. - Зої.
Зараз ти персона нон ґрата. Це шанс змінити ситуацію.
І можливість забути про застосунок для побачень. То був повний провал.
І тоді тебе пам'ятатимуть не як брехунку,
як мене, а як ту, хто створила відпадний сайт для «Джем Фесту».
- Гаразд. Я з вами. - Дідько, так!
А довкола будуть окремі завантаження.
- Круто. - Так?
- Прикольно. - Гаразд.
- Добре. Спробуйте зараз. - Привіт.
- Бачу. Увімкнулося. - О боже. Працює.
Не поспішайте. Маю зробити таке для 100 трансляцій.
- Це можливо? - Так.
Треба буде зібрати команду.
Круто.
Готово.
«ДЖЕМ ФЕСТ» - ІНТЕРАКТИВНА ПРЯМА ТРАНСЛЯЦІЯ ДІДЖЕЙ - МУЗИКА, ЇЖА, МОДА, ТЕХНОЛОГІЇ
«ДЖЕМ ФЕСТ» - СЬОГОДНІ! ІНТЕРАКТИВНА ПРЯМА ТРАНСЛЯЦІЯ
«ДЖЕМ ФЕСТ» СЬОГОДНІ!
Якщо не спиш цілу ніч, відчиняй вікно.
- Тут тхне запліснілими рушниками. - Я не піду. Я виснажена.
Ти вклала в це багато роботи.
Ти не хочеш побачити викрутаси діджеїв серед своєї технічної магії?
Це вебсайт. Я можу це побачити зі свого подушкового царства.
Це через Зака? Не хочеш бачити його із Зої Воллес?
Ні, не через Зака. Послухай, тобі слід піти.
- Йди, розважся з Дієґо. - Добре.
- Але я безперестанку тобі писатиму. - Обожнюю, коли ти безперестанку пишеш.
Останній шанс.
Діджей і його пульт Пульт, пульт, пульт, пульт
Пульт, пульт, пульт Пульт, пульт, пульт...
Побачив одного діджея-міма — вважай, що бачив усіх.
- Іди. Зі мною все добре. Розважся. - Добре.
Ти все пропустиш. Ти шкодуватимеш.
Тут так весело.
- Привіт. - Тут дуже весело.
- Привіт, Дієґо. - Привіт, Зої. Приходь. Тут круто.
Ні. У мене тут тонна солоної карамелі. Не хочу.
Бачиш Бекку в головній трансляції?
Вона що, у весільній сукні?
З мереживом і фатою. З ким це вона?
Вона зустрічалася з Джессі, що грає у лакрос.
Вони гарна пара.
Батарея сідає. Зідзвонимось пізніше?
- Бувай. - Бувай, Зої.
Знімки гіпоталамуса показують, що біль від розриву стосунків
відповідає болю, який залежні відчувають, кидаючи наркотики.
Зої, що ти робиш? Я дзвонила й писала тобі.
Пробач. Телефон розрядився. Він позбавив себе від своїх страждань.
Що ти робиш тут?
Добре.
- Так. Це Зої Воллес, і вона... - Цілує когось, і це не Зак.
- Байдуже. - Тобто «байдуже»?
Вони порвали. Ти маєш прийти.
- Я не знаю, чи він на вечірці. - Він там.
- Я його бачила, і за 20 хвилин — кінець. - Ель, годі.
Зак і я — ми не підходимо одне одному.
Замовкни, трясця. Ми з тобою одна одній не підходимо.
- Про що ти? - Ми з тобою не маємо нічого спільного.
- Ні... - Ти любиш числа, я люблю слова.
Ти шаленієш від наукової фантастики, я фанатка ромкомів.
Ти все плануєш. Я не знаю, що сьогодні за день.
І знаєш що? Поліаморія — це прийнятно для мене.
Ти не помітила? Ми найкращі подруги й любимо одна одну.
Ми приклад того, що протилежності притягуються.
Тож можеш припинити молоти цю маячню про сумісність
і скористатися цим шансом?
- Ель, я йому не потрібна. - Як ти знатимеш, якщо не спробуєш?
- І сьогодні субота. - Що?
- Ти не знала, що сьогодні за день. - Дякую.
- Не знаю. Може, це погана ідея. - Ні, не погана.
Коли гусениця думає, що вже помирає, вона стає метеликом.
- Мій Дієґо — поет. - Час бути метеликом, Зої.
Уперед.
Поквапся. Люди вже йдуть геть.
Тоді що це за сердечка під його дописами?
Господи, він мій кузен.
Пробачте. Я зараз його поверну. Привіт. Агов?
- Привіт. Можете вимкнути? Музику. - Нехай говорить. Народ, тихо.
- Хай говорить. - Привіт.
- Даруйте, що перервала. - Увімкніть музику.
Я Зої. Я створила цей сайт.
- Геть зі сцени. - Ні, тільки не обламайся.
- Тут є Зак? - Мене звуть Зак.
- Ні. Ні, не ти. - Ти псуєш атмосферу.
- Зак Макларен? - Що ти робиш, прибацана?
Ні?
Заку, якщо ти тут, я лише...
Що вона робить? Це Зої Міллер?
Я сподівалась, що ми поговоримо.
Це просто сумно.
Розв'язуй свої проблеми тихо, як і всі ми.
Це справжнє кохання! О боже. Так відчайдушно!
Вона накурилася?
Зої, я тут.
- Іди. Увімкніть музику. - Дякувати богу.
Пробачте.
Погляньте, хто це. Інша Зої.
Хочеш повдавати мою дівчину чи...
- Чуваче, годі. - Гей.
- Дружній жарт. - Іди.
Добре, я заслужила.
- Привіт. - Привіт.
Класний прикид. Чудовий вибір.
Так. Так, я поспішала.
Я хотіла прийти, доки все не закінчилось і ти не пішов.
Еге ж, так.
Ти в усіх сенсах вирішила розслабитися.
Прийшла в піжамі.
Тобі, мабуть, цікаво, чому я тут.
- Так, це влучне припущення. - Отже...
Я завжди вважала, що стосунки мають ґрунтуватися на даних.
Наче це наука.
Та тепер я усвідомила, що це не якийсь алгоритм.
Іноді це просто почуття. Як ти тоді мені сказав.
Що набагато важливіше, коли тобі хтось подобається.
Заку, ти дуже подобаєшся мені.
Пробач, що мусила брехати тобі, щоб зрозуміти це.
Ти знаєш, що ми із Зої Воллес розійшлися?
- Так. - А знаєш чому?
Бо ти — та Зої, з якою я хочу бути.
Знаєш, що вихід на сцену був грандіозним жестом?
Пробач, що не принесла бумбокс.
Підказати?
Шах і мат.
- Шах і мат. - Думаю, нам слід зіграти ще раз.
Хочеш зіграти ще раз?
Бо я вважаю... Вважаю, що ти просто заздриш, бо я тебе обіграв.
- Я подумала, що, може... - Це шах і мат. Бачиш це?
Той хід ось там. Гаразд? Це шах і мат.
- Якби ми зіграли тричі... - З мене досить. Я вже піду.
Я втомився, тож... Не нудьгуй.
Переклад субтитрів: Анастасія Хома
Творчий керівник Яна Ануфрієва