EN NETFLIX-SERIE
Det er juni 2014,
og nyhetssiden BuzzFeed arrangerer den ultimate smakstesten.
Meksikansk Cola mot amerikansk Cola.
Hvorfor?
Meksikansk Cola som sendes til USA, følger den klassiske oppskriften
med sukkerrør som søtningsmiddel.
Det er veldig mye kullsyre. Det er helt sykt.
Rens ganen.
Men de siste 40 årene
har amerikansk Cola inneholdt en omdiskutert ingrediens,
nemlig glukose-fruktosesirup.
Boksen har mer ettersmak. Jeg foretrekker den meksikanske.
Meksikansk Cola blir den store vinneren.
Den var bedre.
Meksikansk Cola vinner.
Men glukose-fruktosesirup er ingen taper, iallfall ikke når man studerer tallene.
Gjennomsnittsamerikaneren inntar mer enn 9,5 kilo glukose-fruktosesirup i året.
Den finnes i nesten alle butikkene, og i varer du ikke hadde regnet med.
NATURLIG SMAK! LITE FETT!
I 2020 produserte USA 7,6 millioner tonn av det,
nok til å dekke hele Manhattan.
Siden 1975
har amerikanere inntatt 168 millioner tonn av sirupen.
Det ville dekket hele Los Angeles.
Likevel viste en studie fra 2016
at 53 % prøver å begrense inntaket eller unngå glukose-fruktosesirup.
Med en markedsstørrelse på rundt 8,8 milliarder dollar
er glukose-fruktosesirup mer enn bare en økonomisk kjempe.
Produsentene er seriøse maktaktører som får støtte av politikerne.
Det er en glede å være her med de fantastiske bøndene
som forsyner landet vårt og bevarer den amerikanske livsstilen.
Men ryktet er langt fra søtt.
Det er lite næring og mange kalorier.
Hvordan endte glukose-fruktosesirup med å dominere butikkhyllene?
Kjeks! Ungene vil ha kjeks!
Og hva gjør den med helsen vår?
GLUKOSE-FRUKTOSESIRUP
EN SØT AVTALE ELLER IKKE?
Det er 1971, og USAs president Richard Nixon har et problem.
Amerikanske bønder sliter. Inntektene deres har stupt,
delvis grunnet økte produksjonskostnader.
Landets bønder har ikke mottatt sin andel av fremgang og velstand.
Nixon trenger bøndenes stemme for å vinne gjenvalget.
Han utnevner en ny landbruksminister,
en gammel ringrev innen jordbruksnæringen, Earl Butz.
DEN 2. DESEMBER
Bøndene skal ha like gode kår som folk i byene.
Fire måneder før valget holder Butz oppsyn med et enormt utenlandsk kornsalg
til en verdi av 750 millioner dollar,
til USAs fiende, Sovjetunionen.
De fleste hvetedyrkerne i Kansas ønsker nok handel med Russland.
Jordbruksinntektene begynner å øke.
Takket være bøndenes støtte vinner Nixon gjenvalget i november 1972
med 49 av 50 delstater.
Jeg har aldri opplevd et presidentvalg hvor jeg har kunnet legge meg så tidlig.
Men i 1973, da USAs kornlagre er tømt, øker matprisene.
Samme år fornyer regjeringen gårdslovforslaget
med sikte på å maksimere produksjonen og tilføye et insentiv.
Om kornet faller under en bestemt pris, vil myndighetene utgjøre forskjellen.
Mais er landets mest avgjørende avling.
Butz oppfordrer bøndene til å plante alt de kan
og produsere så mye som mulig for å få ned matvareprisene.
Det året produserte de over 40 millioner mer tonn mais enn tre år før.
Butz' plan fungerte faktisk for godt.
Snart er det altfor store maislagre.
Hva kan gjøres for å løse opphopningen?
Japan, legendenes land, soloppgangens land.
På 1960-tallet
oppdaget japanske forskere en måte å masseprodusere et søtningsmiddel
laget av mais.
Butz innser at denne metoden kan benyttes for å bli kvitt overskuddet,
og han oppmuntrer amerikanske produsenter til å lage sirupen i kommersiell skala.
Den amerikanske glukose-fruktose- sirup-bransjen kommer til verden.
Men hvordan lages dette nyskapende søtningsmidlet?
MAISKJERNE
Maiskjerner vætes og deretter malt for å produsere maisstivelse.
To ulike enzymer tilsettes maisstivelsen,
som bryter den ned til mindre glukosemolekyler.
GLUKOSEMOLEKYL
Et tredje enzym gjør om glukosen til et annet sukker kalt fruktose,
som finnes naturlig i frukt og honning.
Fruktosen blandes med glukose-sirup, som blir til en søt og klissete blanding,
nemlig glukose-fruktosesirup.
Men navnet er forvirrende.
Fruktoseinnholdet er kun høyt når man sammenligner med vanlig maissirup.
Det inneholder omtrent samme mengde fruktose som sukker.
FRUKTOSEINNHOLD
Hvis dette søtningsmidlet skal kunne løse overskuddsproblemet,
må det være etterspørsel.
I starten viser matvareselskapene liten interesse
for å bytte fra sukker, et utprøvd søtningsmiddel
som har vært brukt i over 5000 år.
Men i 1974 begynner den globale sukkeretterspørselen å overstige tilbudet,
delvis pga. dårlige sukkerbete-avlinger i Europa.
Prisen på råsukker har nesten doblet seg på åtte uker.
Prisene er høye på grunn av verdensomspennende mangel.
Det har stor innvirkning i kassa.
2,20 dollar... Helt latterlig.
Matprodusentene retter oppmerksomheten mot glukose-fruktosesirup.
Det er nesten ubegrenset mengde, og det produseres i USA,
mens 50 % av sukkeret blir importert og underlagt kvoter og tariffer.
Innen utgangen av 1974
begynner Dr. Pepper, Fanta og Sprite å bruke glukose-fruktosesirup i brusen.
Men de største aktørene styrer unna.
Dessverre varer ikke kornbøndenes markedsfordel særlig lenge.
Sukkeravlingene kommer seg, og sukkerprisen stuper.
Maissirup-produksjonen er ikke billig nok til å kunne konkurrere.
For å gjøre vondt verre: I januar 1980
bestemmer Jimmy Carter seg for å sanksjonere mot Sovjetunionen
grunnet invasjonen av Afghanistan med en kornembargo.
Sovjetunionen har bestilt 17 millioner tonn korn.
En stor del av kornlagrene våre vil ikke bli levert.
Det internasjonale kornmarkedet skjelver.
Alle ville selge, men ingen kjøpte.
Kornprisene stupte i løpet av dagen.
Med maisprisene i fritt fall
blir glukose-fruktosesirup plutselig mye billigere
og får endelig brusgigantenes oppmerksomhet.
I 1980 kunngjorde Coca-Cola at glukose-fruktosesirup vil erstatte
50 % av sukkeret i Cola.
I løpet av to måneder introduserer også Pepsi det i brusen sin.
Samtidig er Carters kornembargo svært upopulær blant bøndene.
Og hans motstander i 1980-valget, Ronald Reagan,
bruker misnøyen til sin fordel.
Da presidenten "bare" iverksatte kornembargoen,
var det et spill for galleriet på folkets bekostning.
På valgaftenen vinner Reagan overlegent
og blir USAs 40. president.
Dette er mitt livs mest ydmyke øyeblikk.
Gode nyheter for Reagan og maisbøndene.
Fire måneder etter innsettelsen avslutter presidenten kornembargoen.
Kanskje markedet kommer seg på beina igjen så vi kan tjene penger.
Sukkerprisen i USA øker
etter at Reagan innfører kvoter for sukkerimport.
Igjen blir fruktose-glukosesirup det billigste søtningsmidlet.
Flere og flere av de store selskapene
Og folk konsumerer mer sirup.
I 1981 spiser amerikanere fire teskjeer med glukose-fruktosesirup om dagen.
Det tilsvarer ca seks kilo i året.
Glukose-fruktosesirup begynner å dukke opp over hele supermarkedet.
Første stopp på handleturen…
Fra bakevarer…
Kjeks! Hva med kjeks?
...til frokostblanding og til med vin.
Men de fleste aner ikke hva dette nye søtningsmidlet egentlig er.
Når det gjelder sødme og kalorier,
er glukose-fruktosesirup og vanlig sukker like.
Så hva er forskjellen?
Kjemisk sett er den ikke stor.
Sukker består av ett glukosemolekyl bundet til ett fruktosemolekyl.
Maissirupen lages av de samme molekylene,
men de er ikke bundet sammen. De kan flyte rundt.
Dette gir glukose-fruktosesirup en fordel når det gjelder prosessert mat.
Det holder bedre på fuktighet enn sukker, og forlenger holdbarheten
og forbedrer matens utseende og konsistens.
EKSTRA LANG HOLDBARHET!
I 1984 kunngjør Coca-Cola, en av verdens største kjøpere av sukker,
at de går over til glukose-fruktosesirup i de fleste amerikanske produkter.
Det samme gjelder Pepsi.
Det anslås at endringen vil øke etterspørselen med én million tonn.
Glukose-fruktosesirupen tar ikke bare over drikkevarene.
Innen 1985 har den erstattet sukker i mange prosesserte matvarer,
og markedsandelen utgjør en tredjedel av søtningsmidler.
Billigere produkter tar over butikkhyllene og hurtigmatbransjen.
Det er godt nytt for produsentene, men ikke for folkehelsa.
Det skjer en økning i all slags prosessert mat
full av kaloririke søtningsmidler,
og på midten av 1980-tallet er det klart.
Amerikanerne blir tjukkere.
For første gang kaller ekspertene fedme for en livstruende sykdom.
Per 1985 er rundt 20 % av befolkningen klassifisert som overvektige.
Enn så lenge skylder man på fett fremfor sukker,
som fungerer bra for maissirupbransjen.
YOGHURT EKSTRA KREMET
Matprodusentene vet at å kutte ut fett gjør prosessert mat mindre velsmakende.
For å kunne produsere velsmakende lettprodukter,
øker man mengden søtningsmidler, som glukose-fruktosesirup,
som betyr at lettproduktene ofte har like mange kalorier
som fettholdige versjoner.
Men folk er sultne på fettfattige varianter.
De antar at de kan spise så mye de vil, og spiser derfor desto mer.
For matprodusentene betyr fettfattige produkter feit lommebok.
Hva med oss andre, da? Vel, vi blir bare tjukkere.
Per 1987
har amerikanernes inntak av glukose-fruktosesirup fordoblet seg
til 8,3 teskjeer om dagen, det vil si tolv kilo i året.
Vi spurte mamma og pappa om vi kunne
dra til hurtigmat-restauranten, for de har god mat.
Man kan delvis takke glukose-fruktosesirup
for billig mat og drikke, men det er kun en forsmak på det som er i vente.
I 1988 innfører Taco Bell gratis påfyll av brus.
Andre hurtigmatkjeder gjør det samme.
Innen 1989 er rundt 26 % av amerikanske voksne overvektige.
Gjennom 90-tallet øker fruktose-glukosesirupens popularitet.
Supersize er det nye store, og størrelsene på brusen blåses opp.
I 1999 når USAs sirupsproduksjon 9,5 millioner tonn.
Det samme året når forbruket et historisk nivå.
Nå spiser amerikanere 11,1 teskjeer glukose-fruktosesirup daglig,
altså hele 17 kilo i året.
Samtidig blir amerikanerne tjukkere og tjukkere.
I 1999 har 36 % av amerikanere fedme.
Nå som vi går inn i det nye årtusenet,
vil fedme utvilsomt bli det største helseproblemet.
På tidlig 2000-tall
oppdager en akademisk fedmestudie en overraskende sammenheng.
Forskerne kartlegger forbruket av glukose-fruktosesirup
og sammenligner med fedmetallene.
De to grafene følger en bemerkelsesverdig lik kurs.
Folk begynner å stusse.
Står glukose-fruktosesirup bak USAs økende midjemål?
Det har lite næring og mye kalorier,
og er nok en av årsakene til USAs fedmeepidemi
Gjør glukose-fruktosesirup oss tjukke?
Som alt som har med kosthold å gjøre, så er det komplisert.
En rekke faktorer forårsaker fedme.
KJØRER GÅR IKKE
SITTESTILLENDE
Men det later til at maissirupen har gjort brus billigere og større.
Amerikanske voksne heller i seg 29 % mer brus enn for 25 år siden.
Det har også økt etterspørselen for prosessert mat,
som er kaloritett og lett å overspise.
Folk som spiser det, inntar i gjennomsnitt 500 kalorier mer om dagen
enn de som spiser uprosessert mat.
Siden 1975 har det totale forbruket av kaloririke søtningsmidler økt med 25 %,
mens glukose-fruktosesirup har økt med mer enn 1000 %.
Disse søtningsmidlene, inkludert sukker, kan fremme vektøkning,
og jo mer vi spiser, jo tjukkere blir vi.
Per 2007 har glukose-fruktosesirup fått et dårlig rykte.
Hva er mer sannsynlig å bidra til gjennomsnittsamerikanerens død?
En terroristangrep eller glukose-fruktosesirup?
Men sirupen forblir blant de mest populære søtningsmidlene i USA,
og skaper stor fortjeneste.
I 2008 rapporterte en av de største aktørene, Archer Daniels Midland,
et driftsresultat på 529 millioner dollar fra salg av søtningsmidler.
For å holde fortjenesten i gang
kjemper Corn Refiners-foreningen imot den dårlige publisiteten.
Produktet vårt har blitt feilaktig fremstilt i offentligheten.
CRA holder fast ved at glukose-fruktosesirup ikke er verre
enn andre søtningsstoffer.
Glukose-fruktosesirup er et næringsrikt,
biokjemisk produkt på samme nivå som vanlig sukker.
Den amerikanske legeforeningen er tilsynelatende enig.
Likevel er rundt 53 % av amerikanerne bekymret
for at glukose-fruktosesirup er helseskadelig.
Men for folk flest er den vanskelig å unngå.
Sirupen brukes i tusenvis av matvarer. Den er overalt.
I likhet med mange amerikanske produkter har det tatt av i hele verden.
I 2009 produserer verden 15,7 mill. tonn glukose-fruktosesirup,
nok til å søte 53 brusbokser for hele jordas befolkning.
Det aller meste, nesten 70 %, kommer fra USA,
etterfulgt av Japan, og så Kina.
USA konsumerer mest, mer enn 60 %,
etterfulgt av Mexico og Japan.
Andre land bruker det knapt nok.
Mange foretrekker hjemmedyrket sukker.
Tross det dårlige ryktet fortsetter bransjen å tjene fett,
delvis grunnet amerikansk statsstøtte til maisprodusenter.
Mellom 1995 og 2020
ligger statlige maistilskudd på 116,6 milliarder dollar,
mye mer enn noen annen landbrukssektor får.
-Hvor mye får du og familien din i året? -Rundt 20 dollar per mål.
Hvorfor?
Kanskje på grunn av det amerikanske valgsystemet.
Vi skal få USA til å vokse igjen. Vokse.
Det begynner med å støtte familiegårdene her i Iowa.
Iowa dyrker mer mais enn noen annen delstat.
Det er også den første delstaten som velger presidentkandidater
fra de store politiske partiene.
Så mange politikere er ivrige etter å få maisbøndene på sin side.
Iowa vil være avgjørende for USAs fremtid.
Maisindustrien har muligens fremdeles stor politisk innflytelse,
men glukose-fruktosesirup sliter med å vinne folkeopinionens gunst.
Store merker som Papa John's Pizza,
Burger King og McDonald's begynner å trekke seg unna.
Vi skaper en annen matkultur hos McDonald's.
Vi fjerner maissirup fra brødene våre...
Innen 2020
har amerikanernes forbruk av glukose-fruktosesirup
gått ned til 6,2 teskjeer om dagen.
Det tilsvarer 9,5 kg i året.
GLUKOSE-FRUKTOSESIRUP
Glukose-fruktosesirup forblir kontroversielt,
men den har forvandlet amerikanernes kosthold.
Å bytte ut sukker har gitt folket billigere prosessert mat,
gratis påfyll og store porsjoner.
Takket være den enorme statsstøtten og de store fortjenestene
vil glukose-fruktosesirup neppe forsvinne med det første.
Saken er den, at tross det dårlige ryktet,
deriblant en rekke advarsler om søtningsmidlet på sosiale medier...
Dropp glukose-fruktosesirup i ditt daglige kosthold.
...er det lite som skiller glukose-fruktosesirup fra sukker.
Hva gjelder hvordan maten smaker... kommer an på den som spiser.
De er ekvivalente. Problemet er…at begge er ille.
Sannheten er at når det gjelder overspising,
er det lettere å klandre en ingrediens enn våre egne vaner.
I stedet bør man unngå ultraprosessert mat og søtsaker,
men da blir livet mye surere.
Tekst: Elisabeth Sihvo Olsen