תארי לך שהיית מצטרפת אלינו עכשיו, וזה הדבר שהיית שומעת אותי אומר.
אל תדאג, אף אחד לא "מצטרף אלינו עכשיו" כי זה פודקאסט, לא תוכנית רדיו.
כן.
נוכל לחתוך את זה, נכון, פיישנס? אנחנו פשוט... זה בסדר, נכון?
כי הולך מעולה. נכון? כלומר, פשוט... אורח עושה את כל ההבדל.
המון דברים טובים. אני חושבת שנחרוג מהשעה.
כמה זמן דיברנו?
שתיים עשרה דקות.
בסדר.
כן. אז את יודעת מה? אולי לא נחתוך את זה, נכון?
כי זה פספוס כיפי, נכון? זה כיפי מאוד.
זה פודקאסט, הם אמורים להיות מרושלים ולא מקצועיים.
זה היופי שבעניין.
את רוצה לפתוח אותה?
היום ב"להעריך את הזמן עם צ'ריש",
האורח שלי הוא טומי טומלין המקסים, מעצב שיער במשרה חלקית ב"איים איט!"
והוא יעצב את השיער שלי במשרה מלאה בסדרה החדשה שלי, "איך זה?"
נכון מאוד, חברים, היא מחזירה אותי מהגמלאות בגיל 85.
למה לא? לגיל אין שום קשר לאיכות, בסדר?
בחורה בת שלושים עיצבה את השיער שלי ב"גברת האט",
והיא היתה לא טובה.
נאלצתי לעצב את השיער לבד. -צריך להצליף בה.
אני רציני. יש לך עבודה אחת. תעשי אותה כמו שצריך.
טוב שחבשתי כובע. -עדיין, שתלך להזדיין.
בסדר, ג'יין הגיעה. -סליחה, נתקעתי ב"טריידר ג'ו".
כפי שחשדנו.
זהב לפודקאסט.
אומר בדיוק מה שהוא חושב. -מה אכפת לי? אני בן 85.
משלוח האבוקדו הגיע באיחור,
וצוות היום נאלץ להישאר ולסדר אותו.
זה לא יקרה יותר החל ממחר, כי החלפתי לערבים.
ויש לי חופש בימי שלישי כדי שאוכל להיות בצילומי הסדרה, אז...
טוב, בבקשה.
היא עובדת בטריידר ג'ו? -כן.
אמרת לי שהיא זכתה באוסקר. -נכון.
לו היה לי אוסקר, אני לא חושב שהייתי עובד בטריידר ג'ו.
בסדר, מיקי, אל... טומי. -טומי.
אני רוצה שתדעי,
אני אוהב אותך, בת' בנדיקט. -בסדר. בסדר, ביי.
אני לא יודע כמה זמן יש לנו... -ליהוק.
זה מה שיוצר או הורס סדרה. -אני אוהב אותך.
שחקנים פגיעים שמסכנים את עצמם.
אני לא יודע... -לא, לא את זה. אני רוצה את הטוב.
אני בבית!
תראו, תראו.
אמרתי לו שחזרת.
היי, ג'יין. -היי, תרחיבו את הזווית כדי לכלול את מארק.
שמעת את זה? את יודעת, הלוואי שהיתה לנו ג'יין
בסדרה שאני מצלם שתגיד דברים כמו: "תרחיבו את הזווית כדי לכלול את מארק."
זה יהיה מגניב.
ואל סיפרה לך שאני עושה משהו שנקרא "בחורי פיננסים"?
כן, היא אמרה. ומה נסגר, מארק?
למה שאני אהיה האדם היחיד שלא מופיע בתוכנית ריאליטי?
נכון מאוד. יש לנו מאוריציו משלנו.
כן. מארקי מארק, תוכל לעזור לי עם זה?
אני לא מצליחה לגרום לאתר הליהוק להתקדם.
אני רואה רק את הבחור הזה, ואני לא רוצה לראות את זה.
מארק, התפטרת מהעבודה האמיתית שלך בתחום הפיננסים כדי לצלם את זה?
למה?
כן, כי מתחילים פרק חדש. הגיע הזמן.
כן... אני לא יודע איך זה עובד.
בסדר, אני אסתדר.
והכתמת את הכיסא בדיו, ואל. -נכון.
כן. כיסאות הז'מש שהיית חייבת לקנות. -כן, לא, אני רואה.
לא, אל תמרחי את זה!
את צריכה "אוקסיקלין". -בסדר.
אפשר לתקן את זה.
אפשר לתקן את זה אחר כך.
סליחה. -אפשר לעשות את זה אחר כך.
למה מארק נעשה נסער פתאום?
זה לא עובד, את יודעת? האתר הזה לא עובד.
למה אני לא יכולה לקבל נייר?
עם רשימת שמות וצילומי פורטרט.
למה אין לי את זה בשום מקום?
אה, יש לי. הנה זה.
מציל חיים.
בת' בנדיקט.
אין הערות.
ישר לחזרות.
את מאמינה, ג'יין? אין הערות.
אין הערות מ"נונט".
"לא, לא, נאנט".
זאת הצגה, כן.
לא ראיתי אותה, אבל אני מכירה את השם.
היי, כובע יפה.
מעריץ של "גברת האט".
תראי את זה.
במה 24.
הבית החדש שלנו הרחק מהבית לשש השנים הבאות, מה?
נחזיק אצבעות בידיים וברגליים.
תראי את כל הסרטים שצולמו כאן.
תראי, "טוראית בנג'מין".
איך... את מאמינה?
ג'יין. "ועתה, הנוסע", 1942.
בטי דיוויס.
זה היה הסרט האהוב על מיקי.
והוא צולם כאן, על הבמה הזאת.
את יודעת, מיקי תמיד אמר...
בכל פעם שמשהו היה מאכזב, את יודעת?
כמו חדר הלבשה או הזמנה לארוחת הצהריים, הוא נהג לומר:
"בואו לא נדרוש את הירח כשיש לנו הכוכבים."
חמוד, נכון?
להגיד את זה?
תראי את כל הסרטים האגדיים האלה.
את יודעת? ועכשיו "איך זה?" יכול להיות להיט הטלוויזיה הגדול של במה 24, מה?
בואי ניכנס.
- טלוויזיה - חברים -
אבל כדאי שניכנס. זה היה טוב, נכון, ג'יין?
תראי את המרפסת הזאת.
יפהפייה. -נכון שאת רוצה לשתות שם תה?
סליחה.
ג'ימי?
אין הערות. -היי, ואל. כן, אני יודע, אני יודע.
והתסריט זקוק עדיין לשיפור. -טוב...
הסטודיו מפחד להגיד את זה ל"מטריקס"?
ג'ימי. -מתי אר-2-די-2 יתגלגל לו לכאן
ויאסוף את הנשמות שלנו?
אנחנו לא אמורים לדבר על זה.
אל תדאגי, ואל. אני מכיר את התהליך.
אני כאן כדי לראות איך זה עובד ולמתוח ביקורת.
אני יוצאת להפסקת עישון. -בוו.
תתקשרי לברר מתי התסריטאים יבואו לבמה.
סלח לי. הם לא באים.
אבל הם אמרו שאם יש לך הערות, שאני יכול לשלוח אותן בשבילך, אז...
ומי אתה, יקירי?
מרקו, עוזר התסריטאים.
אני חושב שמה שאנחנו צריכים זה...
אני חושב שמה שאנחנו צריכים זה סצנה חדשה ומתוקה.
משהו עם נשמה. -גם אני חשבתי.
בטח בין בת' לבין האחיין שלה, נכון?
כי הם המשפחה היחידה שנותרה להם.
נכון. אולי להכניס את זה בסוף סצנת הקדרות כדי שלא יהיה הומור פיזי רב מדי.
טוב מאוד. כן, טוב.
נשלח.
כבר? -כן.
כמעט נראה אנושי.
בסדר, ילדים, נתחיל בעוד 15 דקות
עם הפתיח הפתאומי שבו היא מוצאת את אחיה מת.
וזאת קומדיה!
האח מת. -סליחה, הבטן שלי נפוחה.
נאלצתי ללכת הביתה ולהחליף למכנס רחב יותר.
היה עובש על השולחן בהקראה.
אני חושבת שיש כאן עובש.
אה, כן? בסדר, טוב לדעת. בסדר.
כולכם הייתם נהדרים בהקראת התסריט.
וגם ידעתי שתהיו.
וזה צוות הדוקו שלי, אז תתנהגו בטבעיות.
כן? -בסדר.
כן, אני צריך ללכת, המצלמה דולקת. -בסדר.
אתה נאה ומוכשר כל כך.
תודה, תודה.
ואת...
את כלבה אמיתית.
התכוונתי שבסדרה.
לא התכוונתי...
חשבתי שאנחנו מאלתרים. -בסדר.
נכון שזה כיף? בסדר.
ושלום, "מושא האהבה הנכזבת הוותיק" שלי.
היי, ואלרי. -היי.
פרנק פלין. נפגשנו בעבר. -היי.
בסט של הסדרה של טופ פיטרמן, "ניקי ניקי נאק נאק".
הייתי גרי, התולעת.
לא יכולתי לזהות אותך, כי...
ראיתי רק ככה מהפנים שלך בחור בתחפושת התולעת, נכון?
הוא היה בחור תולעת?
מצחיק.
קורע מצחוק.
וולטר, אני נרגשת כל כך שאתה בסדרה הזאת.
באמת, כי ראיתי אותך בכול.
תודה. -תודה לך. כן.
ואלרי, היי. -היי.
פיטר דיוויד פרינס. כולם קוראים לי פי-די-פי, קל יותר.
בסדר, פי-די-פי, קורע מצחוק. השלישייה המשוגעת הזאת.
אתה יודע?
עוזבים, חוזרים כאחד אחר?
מהנה מאוד. -תודה.
אני מרגיש שאני מכיר אותך כבר.
עבדת עם אחי התאום, אייבן. אייבן פרינס?
גם הוא שחקן? -לא, הוא למד באוניברסיטת דרום קליפורניה.
העסקת אותו לעבוד בצוות ההפקה במשהו שצילמת לפני עשר שנים?
הפיילוט שהיה הוכחת היתכנות עבור אנדי כהן.
איזה עולם קטן.
כי מסתבר שעבדתי עם אחיו התאום של פי-אר-פי...
פי-די-פי. -ששמו...
אייבן. -כן, לא, אני יודעת. אייבן.
כן. לא. מה שלום אייבן? -כן.
הוא מת.
מת לפני שמונה שנים.
כן? -מנת יתר של סמים, כן.
זה היה בטעות.
הוא מת כמו הית' לדג'ר.
את יודעת, לכן אני חושב ש...
אני חושב שבגלל זה קיבלתי את התפקיד של השלישייה.
היה לי קשר תאומי חזק מאוד עם אחי.
אני יודע שלו היה כאן, את יודעת, הוא היה...
הוא היה שמח שאני שחקן קבוע בסדרה לבסוף.
כן.
סליחה. אני מצטער. לא הייתי צריך להזכיר את זה.
לא ידעתי, לא ציפיתי... -לא, לא.
אני נשבע שאני עדיין מצחיק.
לא, כן. -אני עדיין מצחיק.
כן, נכון. פשוט... אלה רגשות, נכון?
לא יותר מרגשות.
ואני מבינה, תנצב"ה, כי... -פי-די-פי.
תן לי להוציא את המחשבה הזאת.
אחיה של בת', בון, מת בזה.
נכון? סינכרוניזציה רבה. -נכון.
נכון? אתה יודע?
המוות כואב, נכון? כן? -כן.
אז יש לך כאן אך ורק אהבה ותמיכה.
אני לא מאמין שהחמצתי את הקראת התסריט.
בשער הראשי לא ידעו איזו חנייה שייכת לי. -בסדר.
אמרו לי ללכת לחניון, לא.
כן. -היי.
החמצתי גם את נאום קבלת הפנים שלך לשחקנים?
לא, לא נשאתי את הנאום.
אחד השחקנים סיפר לנו ש...
שאחיו מת.
וכולנו התחברנו מאוד.
אתה יודע? אז נאום קבלת פנים לא היה נחוץ.
כן. -בסדר.
תציגי אותי.
בסדר. זה בילי סטנטון, הוא מפיק בפועל.
שלום לכולם. אני מצטער מאוד שהחמצתי את הקראת התסריט שלכם.
אני לא כזה בכלל, בסדר?
אבל לא היה להם מקום חנייה בשבילי.
אני יודע, למי אכפת? אבל כשניסו לדחוף אותי לחניון,
וברגע שאתה אומר "כן" לחניון, אתה לא יוצא משם לעולם.
אני בחניון. -כן, גם אני.
אתה בחניון? -לא, אני כאן בחוץ.
ואני לידך. -סליחה, מה הבעיה עם החניון?
איך אפשר לצאת מהחניון?
לא הייתי אמור בכלל להיות בחניון.
בכל אופן, אני רוצה שתדעו שיש לי משרד באולפן,
אז אם אתם צריכים משהו, כל דבר שהוא, אני כאן בשבילכם, בסדר?
נתראה בטקס פרסי האמי.
תודה, בילי. -סליחה.
כן. -זה בשבילך. כן.
מה זה? -הסצנה החדשה שמר בורוס ביקש.
כבר?
בסדר.
אקשן!
בטח, אין לי בעיה שאשתך החדשה מרגישה כאן כמו בבית, בו.
למעשה, בי-אנד-בי יכול להיות מעכשיו קיצור של "בוקר ובלונדה"!
מה קרה לחיים שלי, בחור?
בחודש שעבר, הייתי מאושרת לחלוטין להיות לא מאושרת ולבד,
עכשיו האחיין המתוק שלי ושואבת האבק האנושית שלו השתלטו לי על החיים!
היי, דודה בת'. -היי.
הנה משהו שאני יודע שחיכית לו.
זה קטלוג נורות האביב החדש שלי?
יהיה נחמד לשמוע חדשות טובות.
לא, האמת, זה דוח הנתיחה שלאחר המוות.
זאת לא בדיחה. זאת הכנה לבדיחה.
יכול היה להיות גרוע יותר. לא באמת.
זה סתם משהו שאנשים אומרים כדי לא לעקור לעצמם את העיניים.
זאת הבדיחה.
כתוב שאבא מת מאירוע לב.
מסתבר שהלב שלו פשוט הפסיק לפעום.
כי הוא היה גדול כל כך.
לאבא שלך היה לב ענק, בו.
הוא בטח התעייף מלשאת אהבה רבה כל כך.
הוא אהב אותך מאוד.
הוא אהב גם אותך, דודה בת'. -נכון.
נכון.
סוף סצנה.
מעולה, ואל. תנסי פשוט לשחק בצורה כנה יותר.
כן. זה ישתפר ברגע שאשנן את התנועות הגופניות, אז...
תראו מי כאן. התסריטאי. חשבתי שלא תבוא היום.
טוב, זאת סצנה חדשה. -כן, תודה רבה על זה.
כי היא עובדת, נכון, ג'ימי? -זאת תוספת נחמדה.
היא "או-איכס".
מה זה "או-איכס"?
זאת סצנה שבה הצופים אומרים "או" והתסריטאים אומרים "איכס".
היא כזאת דוחה ורגשנית. -כן, טוב, אתה רוצה לשנות אותה קצת?
להפוך אותה לפחות "איכס"?
היא לא שלי. בחיים לא הייתי כותב כזה דבר. זאת אל.
מי זאת אל?
כן, זאת תוכנת הכתיבה של הבינה המלאכותית.
היא נקראת "אלאסיסט". הם מכנים אותה "אל".
ג'וש, מה אתה עושה כאן?
אמרת לי שתיקח את העלמה ליידי להליכה,
ואז אני רואה אותה לא הולכת.
באתי רק לראות את הסצנה החדשה.
למה? תן להם לעבוד.
הוא גאון, והיא מפיקה בפועל.
בשם בלבד, אתם מנהלי התוכנית.
מרי, היא "או-איכס". -ג'וש, זה בסדר.
קראת אותה בכלל? -נתראה מחר בחזרה הגנרלית.
הסצנה איומה, והם אהבו אותה.
אתה באמת מתחרה בבינה המלאכותית?
לא, מרי, אכפת לי.
אני קולה של האישה בגיל העמידה.
אלוהים. -השמות שלנו מופיעים בתסריט!
טוב, זה מטריד.
זוג נשוי שעובד יחד. -לא הם.
המכונה הזאת כתבה סצנה טובה למדי בתוך עשר דקות.
למען האמת, זה היה איזה חמישים שניות, מר בורוס.
אבל עיכבתי אותה כדי שזה לא ייראה מהר מדי.
ארוחת צהריים, כולם. -בסדר.
ארוחת צהריים, כולם! -בסדר, כן.
נראה שג'ימי מודאג מהבינה. -כן.
איך את מרגישה לגביה?
היינו זקוקים לסצנה חדשה, קיבלנו סצנה חדשה.
בסדר, תלבושות.
מגלים מיהי בת'.
מה היא לובשת?
יוצרים את כל ה"שכבות המעניינות".
ולמעצבי תלבושות יש המון רעיונות נהדרים.
רעיונות שלא חשבתם עליהם בכלל.
בסדר, זה טוב למצלמה?
כן, אתה בסדר. צילמנו את זה. -בסדר.
טוב, ואלרי, אם את רוצה לבוא לכאן.
תודה.
בסדר. -בסדר.
זה החתך של העולם שגרתי בו.
בסדר. -אז קתרין הפבורן,
אם אנחנו רוצים ליצור רווקה זקנה ועוקצנית מניו אינגלנד.
נכון? גברת רופר, אם אנחנו רוצים ללכת על כיפית, תמהונית.
ואז... -"ואז יש את מוד."
זה היה שיר. מהתוכנית, "מוד".
כן, אם אנחנו רוצים ליצור בעלת פונדק שתלטנית.
כן, כן.
טוב, בסדר.
אתה יודע, אני חושבת ש...
המראה של ניו אינגלנד הוא כנראה הקרוב ביותר למה שחשבתי, אז...
רק שאנחנו לא יכולים להשתמש בכובע.
אני מת על הכובע.
חבשתי כובע בתוכנית האחרונה שלי.
קראו לה "גברת האט".
חבשתי כובע שמש גדול ורחב, אז...
הכובע הוא העיקר. -לא, הוא לא העיקר.
כי יש עדיין את הגולף ואת החצאית הלבנה חסרת הצורה.
וואו, בסדר.
אתה יודע, זה מולטי-קאם.
התאורה כולה בתקרה, אז היא תטיל צל.
נכון? זה לא יעבוד.
מה נעשה עם השיער שלך?
את חושבת שהוא יהיה בגולגול ואפור?
למה? -בתסריט כתוב, "אישה בגיל העמידה".
אז זו פשוט המציאות.
לא המציאות שלי.
אני אישה בגיל העמידה, ואני עדיין צובעת את השיער.
לא יודעת אם יש לי בכלל שיערות אפורות.
כן, זה בסדר.
אני איפגש עם מעצב השיער שלי מאוחר יותר. למה שלא נדבר רק על המחלקה שלך?
אז להישאר בנתיב שלי?
זאת דרך אחת להגיד את זה.
כן, חכם כל כך.
יופי, קרטר, כן.
גברת רופר קורעת מצחוק.
זה נכון. כן, היא מצחיקה.
אבל זאת בדיחה, אתה יודע? כלומר, כן.
בת' היא אדם אמיתי, אתה יודע, בעולם האמיתי.
לא יודעת, מה אם היא היתה לובשת משהו כמו...
טוב, לא את זה בדיוק, אבל אתה יודע, יותר כמו זה?
מחמיא מאוד.
זה לא מצחיק. -זה בסדר.
כי אתה יודע, אני מצחיקה. הכתיבה מצחיקה.
ואם היא לא מצחיקה, אני אהפוך אותה למצחיקה, אתה יודע?
אז לא זה.
נכון. -זה בסדר, יש לי אפשרויות אחרות.
נהדר. בסדר. כן.
רבקה!
בואו נראה. סליחה.
אז... -אתה אוהב מאוד את שמלת הכפתן.
היא מצחיקה.
אם כי נראה שיש לך סלידה ממצחיק.
אין לי סלידה ממצחיק, יקירי.
בסדר, עשיתי את זה, אתה יודע?
לבשתי את הטרנינג הגרוע, אתה יודע, הבדיחה הגדולה.
ואני בהחלט מוכנה לעשות את זה אם הדמות היא כזאת, בסדר?
אבל הדמות הזאת מניעה את הסיפור, וחווה רגשות, נכון?
אתה יודע, זה לא בדיחה אחת וזהו.
ללורי יש את חצאית המיני הקצרה ואת החולצה של אוניברסיטת מיאנוס (גם: פי הטבעת), נכון?
זאת בדיחה. -אני לא עושה את זה.
מה זה?
אני לא רואה אותה ככה.
בסדר, התסריטאים רואה אותה ככה.
ברור שכתב את זה גבר סטרייטי, ואלרי, אז...
אתה חושב?
לא, בשבילה, אני לא יודע.
אני רואה אותה כסקסית, נכון?
כן. -כאילו ז'קט גדול ורפוי, נכון?
כאילו מכנסיים רפויים, מאוד, כזה, אופנה, את יודעת?
ככה אני רואה אותה, אז... -כן, רק שאתה יודע מה?
אני חושבת שהתסריטאים ירצו לראות את הבדיחה על אוניברסיטת מיאנוס.
אחד מהם אמר לי במפורש, אתה יודע, שזאת הבדיחה האהובה עליו.
אני פשוט מנסה לעזור לך, יקירי. אני מנסה לעזור לך.
לא, אני חושב שאני מבין. -כן.
פשוט...
היא יכולה להיות הבדיחה, אבל את לא יכולה.
השחקנית המבוגרת מאוימת על ידי הצעירה יותר.
מאוימת? אני אומרת לך להפוך אותה לסקסית יותר, אתה יודע? להלביש אותה בחצאית המיני.
אלוהים, לא. אני לא נכנס לזה ששחקנית אומרת לי
מה שחקנית אחרת יכולה ולא יכולה ללבוש. אני לא נכנס לסיטואציה הזאת.
טוב, אבל זה בסדר, כי לא זאת הסיטואציה, טוב?
זאת לא שחקנית שמדברת על שחקנית אחרת,
זאת מפיקה בפועל שמדברת עם יוצר תלבושות
על צורכי התוכנית.
זה הכול, בסדר?
אני אתן לך רגע לחשוב על
איך תגרום לכל זה לעבוד.
לא תמדדי אפילו שום דבר? -לא, אני לא. זה בזבוז זמן!
אהבתי לראות אותך ככה.
הוא הכעיס אותי כל כך, ג'יין.
לא הקשיב לי.
כמו בוסית אמיתית. "כמו שאני רוצה או בכלל לא."
בסדר, טוב, לא, אני לא בטוחה שזה מה שעשיתי.
כן. זה כן.
ואהבתי את זה.
טוב...
יודעת מה? לכולם מגיעה הזדמנות שנייה.
כנראה הייתי צריכה לאכול משהו, את יודעת?
אולי אני כועסת מרוב רעב.
קרטר?
במחשבה שנייה, אני אמדוד כמה דברים.
בסדר? כן, כן.
טוב, הנה אני, חוזר לעניינים.
ואם מישהו שואל, אני בן שבעים.
בסדר, כן.
תתחילו לצלם. בסדר, הבאתי לך סלט. -לך שמאלה, לך ימינה.
כדי שנוכל "לאכול ולקשקש" על מה שקרה עכשיו ביני
לבין מעצב התלבושות.
אני לא אוכל בפומבי, אבל תודה.
בסדר. כן, טוב.
לא. הן מאוד "לנער וללכת".
עדיין לא הפעלתי את קסמיי.
אלה לא הפאות שלי. איפה הפאות שלי?
הצבע לא מתאים בכלל, וזה לא יתאים לראש שלי.
יש לי פאות משלי.
בסדר. מידע חדש. -כן.
טוב, אתה יודע, לא ידעתי שאני צריכה להביא אותן איתי.
אתה יודע? כי לא הזכרת לי.
סליחה, אבל מיקי היה אוסף אותן או אומר לי להביא אותן איתי.
עכשיו? הוא לא יכול.
לא ידעתי שיש לך פאות, אז לא יכולתי להגיד לך להביא אותן איתך,
כי אני לא מיקי.
לעולם לא אהיה מיקי.
מיקי לא כאן. -נכון.
בסדר.
טוב, אתה יודע מה?
כדאי שאעבור על הסצנה החדשה.
ואלרי. -קדימה, קדימה.
פרטיות, בבקשה.
ואלרי, נוכל לדבר לרגע?
בבקשה. אני לא יכול לעלות במדרגות.
בטח. כן.
בטח.
אני מצטער, לא ידעתי שיש לך פאות משלך.
טוב, איך יכולת לדעת?
גם אני מצטערת.
את לא צריכה לחשוב על זה בכלל. יש לך מספיק דברים לדאוג לגביהם.
כן. -אני אשלח שליח שיביא אותן.
לא, הן בשטח האחסון שלי, אז אני אביא אותן, כן.
תודה, זה יעזור לי מאוד. -בסדר.
עכשיו, אולי, אני יכול לעזור לך מאוד?
בטח.
לא מדובר כאן בפאות.
מדובר במיקי.
אני חושב שיש לך שם עניינים בלתי פתורים.
אתה טועה.
אבל תודה, טוב?
ואני אביא את הפאות.
ילד רע.
ואל, מה קורה? -מיקי כאן, נכון?
לא? -את חולמת?
לא, פשוט... הבאנו אותו מברנטווד, נכון?
לא הבאנו? -כן, כן.
לא ראיתי אותו.
לא ראיתי אותו. יכול להיות שהוא באחסון?
יכול להיות שהוא באחד הארגזים?
מתי היתה הפעם האחרונה שאת זוכרת שראית אותו?
טוב...
עם כל הטירוף שבמעבר, אני לא בטוחה.
אני יודעת שבברנטווד הוא היה בטוח על מדף,
ליד פרס בחירת הקהל שלי.
כן. את יודעת, רק עד שאוכל לברר
היכן רצה שאפזר את האפר שלו, את יודעת?
וזה עכשיו.
כי חזרתי לקומדיית מצבים, נכון?
את יודעת, מהרגע שדרכתי על במת הסאונד הזאת, ג'יין,
פשוט חשבתי, כן, מיקי.
הנה הוא.
הסרט האהוב עליו צולם על הבמה הזאת.
הנה זה. זאת המארגנת שחוזרת אליי כעבור שעה.
היי, סינתיה.
היי, בובה. -היי, היי. קיבלתי את ההודעה שלך.
סליחה על העיכוב, אבל קובץ המלאי שלך כאן איתי.
מעולה, יופי.
כן, אז אני מחפשת את האפר של מיקי.
בסדר, מה, בכד?
לא, לא, לא בכד. לא.
הם בקופסת לכה שחורה, קטנה.
משובצת בטורקיז.
עיצבתי אותה בעצמי.
בסדר. -כן.
אמרת במסרון השני שלך שעברת על כל הארגזים האישיים שלך, נכון?
כן. -ייתכן שזה בארגזים המקצועיים שלך?
לא, לא. מיקי לא היה נמצא במקצועי, לא.
אישי. -את בטוחה שהיה לי אותו?
כי יש לי תיעוד של הכול,
ולא מופיעים לי שרידי אדם.
כן, טוב, לא היה כתוב "שרידי אדם". בסדר, כי זה...
את יודעת, זה מיקי, אז...
את כל הזמן אומרת "מיקי", ואין לי שום דבר שכתוב עליו "מיקי".
את בטוחה שזה לא במקצועי?
שוב, מיקי לא היה נמצא במקצועי.
מיקי הוא אישי.
כן, טוב, הייתי באה אלייך, אבל את בקולבר סיטי,
ואני במאונט אולימפוס.
נכון, בסדר, זה רחוק. כן? -כן.
כן. -אז אני אשלח לך את הפי-די-אף.
בסדר, תודה, בובה. טוב.
בסדר, תודה. ביי... -כן, בסדר. כן. ביי.
ותודה על לא כלום.
חמישה עשר אלף דולר כדי להעביר מישהו, והם שולחים לי פי-די-אף, בסדר.
תודה.
את יודעת מה? אני מניחה... כן. פשוט אצטרך להתחיל מחדש.
את יודעת? לא ייתכן שאיבדתי את מיקי.
נכון?
מספיק גרוע שלא יכולתי...
להיות איתו בבית החולים.
זוכרת, הקורונה?
לא נתנו לנו לבקר, לא יכולנו לבקר, לא יכולנו...
לא הכניסו אותי.
לא רציתי שיהיה שם לבד, חולה.
אלוהים.
את יודעת מה? בואי...
אנחנו נמצא אותו. -לא, אני לא יכולה...
אני לא חושבת שאני יכולה להיות כאן דקה נוספת.
נעשה את זה ביום אחר, זה בסדר.
בואי ניקח את הפאות ונלך.
כן. זה יותר מדי, את יודעת?
ופשוט...
קפוא כאן, נכון?
עבור צוות ההפקה, בטח קפוא. נלך, כן.
זה לטובתם. קחי...
יש לך את כולן? -הן אצלי.
תודה, ג'יין. בסדר, כן.
נלך? בואי פשוט...
חזרה גנרלית ראשונה.
אי אפשר להגיד שאני לא שחקנית קבוצתית.
מגרד.
ואל, לא רואים את העיניים שלך. תיפטרי מהכובע.
בוצע. -בסדר, אנשים, אנחנו מוכנים להתחיל.
בואו נתחיל מסוף שיחת הטלפון
לפני הכניסה של האחיין.
ואקשן!
דודה בת'.
בו! תראה אותך.
בעצם, תוכלי לראות אותי בעוד רגע?
אני צריך להשתין מאז כוס השתייה הענקית במיאנוס, קונטיקט.
אלוהים. זה מקום אמיתי?
כן. לורי אפילו קנתה חולצה בתחנת השירות.
לורי? מי זאת לורי? -אני לורי.
זה "ל-ו-ר-י". בלי "א'", "וו", "ה'".
לורי. -אנחנו לא בתחרות איות, יקירתי.
לא נכון. לא.
סליחה. -ג'וש.
מולטי-קאם ארורות.
בסדר, בואו נפסיק.
איפה החולצה של אוניברסיטת מיאנוס? זאת הבדיחה הטובה ביותר שלי.
בואו נעצור. -איפה היא?
סליחה. אני...
לא, זה גבריאל.
זאת לא היא. מעצב התלבושות פסל אותה, אתה יודע.
הוא רצה שהיא תהיה "סקסית, מרושלת".
כן, טוב, אני כתבתי "חולצה של אוניברסיטת מיאנוס וחצאית קצרה".
כן, טוב... -אולי נרד מהבמה?
אני בסדר. זאת הבדיחה הטובה ביותר שלי.
אמרתי לו שאתה תרצה לראות אותה, כן, אמרתי.
ומה? לא היה לו אכפת?
הוא לא רצה לשמוע מהשחקנים.
לא, זין על זה. הוא מפוטר.
ג'וש, תירגע. -איפה מחלקת התלבושות?
ג'וש, אנחנו לא עושים את זה בתוכנית הזאת.
התוכנית הזאת לא עובדת בלי "אוניברסיטת מיאנוס".
מישהו יכול להפנות אותי למחלקת התלבושות? -ג'וש, ברצינות, תירגע.
לא! מצטער! לא!
כל זה קשה גם ככה.
זה שם.
איפה? -שם.
בסדר.
מאחורי האוקיינוס.
אני לא רואה את השלט! אני מצטער. אני לא רואה את השלט.
אתם צוחקים עליי, לעזאזל.
איפה? -מאחורי הדבר הזה שם.
כן, זה נהדר. זה.
בסדר, אז לפוזה של "אז" ו"היום".
זה "אז". את לא מזהה לפי השיער?
טוב. והתמונה הזו?
היא מ"אז" או מ"היום"? -מ"אז". נראה לי.
די מדהים שלא השתניתי, נכון?
כן. -"אז".
איזו מוזיקה כדאי שנשים? -מה שחם.
אין בעיה.
ומה הדבר היפהפה הזה? -מה?
אלוהים. הנה הוא.
ג'יין. זה מיקי.
כן. כמובן, שמתי אותו עם הפאה המוצלחת.
רואה את הטורקיז הזה? זוכרת?
זו היתה השרשרת שלו.
וזה... זוכר את סיכת עניבת הבולו שלו?
בטח. -כן?
יפה לך.
כן.
ובכן, מיקי היקר.
הלוואי שהיית כאן.
אבל למה לדרוש את הירח כשהיו לנו הכוכבים?
כן. בסדר.
מיקי. מיקי, מיק, מיק.
ביי, חבר!
ביי!
רק שתדעי, הציטוט הנכון הוא:
"אל לנו לדרוש את הירח, יש לנו הכוכבים."
זאת הגרסה שלי.
מה אתם עושים שם למעלה? -סיימנו.
אנחנו יורדים.
ג'יין, צילמת את זה? -כן, זה היה נהדר.
כן. נכון. -רדו משם עכשיו, בבקשה.
כן, אנחנו באים. -עכשיו!
כן! -תיכף ומיד!
אנחנו באים. אתה יכול להוריד את המגפרון שלך...
מגפון. מגפרון.
הפיגומים מיועדים לעובדים בלבד.
נכון שזה היה מושלם?
זה היה כזה מושלם. -הוא עף ברחבי האולפן כולו.
יפהפה. -ראית?
זה היה כמו ערפל. -בסדר.
כן. מה קרה? -סליחה.
המטרייה נתפסה ב... -בסדר.
טוב. אני בסדר, אני בסדר.
לא חשבת שזה היה מושלם? -לא היה יכול להיות טוב יותר.
מנצנץ. -כן.
מבריק.
יש עדיין ברק.
תרגום: טל לוריא