Välkomna! Roligt att få träffa alla igen.
Vad kul att alla är tillbaka till säsong tre!
Vi har en unik position i Star Wars-galaxen.
Vi ingår i nåt större-
-men vi skapar också vår egen berättelse som följer de här rollfigurerna.
Första säsongen av The Mandalorian handlade om rätt så enkla berättelser.
Det var ett uppdrag per avsnitt.
Jag kan leverera dig varm...
...eller kall.
Handlingen till säsong två tog form.
Det satte nog fart på Jons och Daves tankar-
-kring vad som skulle kunna hända i säsong tre.
Flera nya rollfigurer i säsong två har figurerat i tidigare Star Wars-media.
De hade alla en egen historia.
Mörkersabeln. Den tillhör dig.
Hon kan inte ta emot den.
Den måste erövras i strid.
Genom att se rollfigurernas samspel-
-och vad som pågick i Star Wars-galaxen efter kriget-
-fick vissa delar av berättelsen en naturlig utveckling.
Vi tog mitt arbete med mandalorierna-
-och sammanförde det med de idéer Jon hade om dem-
-och stakade ut en medelväg.
Under resans gång tillkom lysande historieberättare-
-som Rick Famuyiwa och Noah Kloor som togs in i teamet-
-och tillförde djup i allt vi gjorde.
Kathy Kennedy sammanförde Dave och mig under den första säsongen.
Hon har hittat många andra bra filmmakare som vi fått jobba med.
Så det blir inte bara två personers vision, utan vi är en stor grupp.
Galaxen blir större än den nånsin har varit.
Man ska inte bara berätta en historia bra, utan även utveckla filmskapandet.
Det är spännande.
I varenda säsong höjer Jon allt ett snäpp.
Det har varit rena fröjden att få komma hit och undra-
-det som blivit mitt mantra: "Vad lär jag mig i dag?"
Rick, Jon, Dave och Bryce-
-eller vem som än leder arbetet den dagen, kan man lära sig av, och jag snor allt.
Jag vill göra om det.
Grundtanken i säsong ett var-
-att ett antal begåvade regissörer skulle bidra med sin vision-
-men ändå passa in i det övergripande sammanhanget-
-såsom Jon och Dave föreställde sig världen från början.
Så för varje säsong som har gått har nya personer fått sätta sin prägel.
Det kommer några nya regissörer.
Vi har fått några toppenvärvningar. Det är riktigt bra personer.
Jag har bland annat regisserat Spider-Man: Into the Spider-Verse.
De tänkte nog att en som jobbat med animation-
-och har erfarenhet av den sortens förvisualisering-
-som man gör i bildmanus och i många animationsproduktionsled-
-kunde passa bra i det här projektet.
Vrid huvudet helt. Stanna inte där.
-Tillbaka rakt fram? -Ja. Då får vi dig i profil.
Jag har gillat Star Wars ända sen den första filmen hade premiär.
Så att få frågan om jag ville vara med här kändes overkligt.
Jag satt och klippte min film Minari 2019.
Min klippare sa: "Du måste kolla på serien Mandalorian."
Det blev en serie jag följde slaviskt.
Jag sa till mina agenter:
"Om jag kan få prata med Jon Favreau"-
-"vill jag framföra ett hej och be honom om jobb."
De fick tag i Jon. Han hade sett och gillat min film.
Vi hade ett fint samtal.
Jag sa att jag gärna ville regissera serien om det gick.
Han sa: "Okej, då tar vi dig."
Jag blev helt paff och upprymd över att jag skulle få komma hit.
Du rollar när du närmar dig planeten.
Okej. Toppen.
Jag fick frågan om jag ville regissera. Jag kände till The Volume.
Och jag skulle få chansen att prova nåt nytt.
Kan vi få ett bildutsnitt med barnet i fokus?
Så att han flyger mot oss genom bilden.
Min bakgrund som filmfotograf har hjälpt mitt regiarbete.
Jag tänker, känner och filmar med hjärtat.
Grunden för vårt yrke är empati och känslor.
Det förmedlas fysiskt och tekniskt genom en lins-
-eller i samarbete med en skådespelare.
Imperiet ville straffa oss.
Radera vårt minne.
Jag har lärt mig mycket under projektet.
De senaste årtiondena har jag nämligen varit av uppfattningen-
-att realistiskt drama behövde vara jordnära.
Men jag har insett tack vare The Mandalorian-
-att om man har med nåt med igenkännings- faktor i en värld, är det jordnära.
Tittarna kan ändå känna igen sig i det.
Det finns en inneboende utmaning i serien-
-när det handlar om relationerna-
-eftersom huvudrollen bär hjälm hela tiden.
Så jag tycker att många av de teman som utforskas i serien-
-handlar om närhet, sårbarhet och masken vi döljer det med.
Att en hjälm eller en mask får vara nåns ansikte-
-förknippar jag starkt med ursprungstrilogin.
Tänk bara på Darth Vader-
-och på droiderna C-3PO och R2-D2.
Uppför dig. Du sätter oss i klistret.
Jag ville anta utmaningen. Vi pratade mycket om det.
"Går det att göra en serie där huvudrollens ansikte är dolt?"
Vi väger upp det med hjälp av Grogu och får då två huvudroller.
Ett väldigt mänskligt, sårbart och inkännande litet barn-
-och så har vi en rollfigur som har upplevt mycket och gjort många saker...
Det är svårt att föreställa sig vilka svårigheter han ställts inför.
De två rollfigurerna blev seriens hjärta.
Vi behövde färdas mot den oundvikliga separationen några gånger.
Den här säsongen handlar om att sammanföra dem.
En mandalorier behöver kunna läsa kartor och orientera sig.
Då är man aldrig vilse.
I början av säsong tre drabbas han hårt-
-av konsekvenserna av beslutet han fattade i säsong två-
-när han tog av sig hjälmen för att hjälpa barnet.
Okej, kompis.
Dags att gå. Var inte rädd.
Att han gjorde det får konsekvenser.
Du har tagit av dig hjälmen.
Och vad värre är, så gjorde du det av fri vilja.
Du är inte längre mandalorier.
Utforskandet av det öppnar vår värld-
-för många synvinklar på vad det innebär att vara mandalorier-
-och att vara just denna mandalorier.
Din sekt övergav Mandalore långt före utrensningen.
Var var du då?
På många sätt är Bo den här säsongen också mandaloriern.
För det handlar mycket om hennes berättelse-
-och hennes tankar om att återvända-
-och samla sitt folk igen.
Det misslyckades efter att hon miste Mörkersabeln.
Jag vill ansluta mig till er.
Det finns inget kvar att ansluta sig till.
Och planerna att återta Mandalore?
När jag återvände utan Mörkersabeln, skingrades mina styrkor.
Hon har visat vad hon går för i äventyr vi sett.
Hon har kunglig bakgrund och har tillhört Dödsväktarna.
Hon har figurerat i många sammanhang.
Det finns även utrymme för utveckling.
Alla mandalorier är inte prisjägare. Vissa av oss tjänar ett högre syfte.
Hon tror på Mörkersabeln, men enbart den gör en inte till nån stor ledare.
Hon måste vilja bli ledare och tro på sig själv.
Rollfiguren hade inte fullbordat sin livsresa gällande vem hon skulle bli.
Där finns mycket att berätta om.
Utan sabeln är hon bara nån som gör anspråk på tronen.
Under den här säsongen får vi vara med om-
-en resa från början till slut.
Katee inte bara tillför sin egen förmåga och öser ur sig själv-
-utan bidrar även med erfarenhet, för hon har spelat rollen i över ett årtionde.
Du har lyckats där andra misslyckats.
Jag har lärt mig av de bästa, av dig med.
Jag vill vara bra på nåt annat än krig.
När jag fick frågan om att spela Bo-Katan i Clone Wars-
-handlade det om att ta personen han hade skapat-
-och förmedla hans vision med rösten.
Fortsätt, jag klarar det här.
När jag fick frågan om jag ville gestalta henne på riktigt fick jag tänka till.
För jag hade ingen som helst aning om-
-hur hon såg ut i verkligheten.
Så jag behövde lära känna henne igen och överföra det till rörelser.
Hur hon använder munnen och hur hon går och står-
-och börja om från början. Det var svårt.
Jag tillhörde kungafamiljen.
Jag tog emot Läran och blev överöst med gåvor.
Men ritualerna var bara ett skådespel för våra undersåtar.
De älskade att se prinsessan recitera skrifterna medan fadern stolt såg på.
Ett hjärtvärmande skådespel.
Vi visste inte hur säsong tre skulle sluta men vi skulle åtminstone till Mandalore.
Dit skulle vi.
Och vi skulle börja ta itu med det som hänt och det vi hade introducerat.
Vi visste också-
-att på grund av kulturen runt reglerna och Läran-
-bland mandalorierna som bär hjälm-
-och när olika mandalorier samlas och att han hade visat ansiktet-
-så kunde vi inte bara spola tillbaka och börja om.
Så vi beslutade att det rätta för rollfiguren vore-
-att han behövde söka nån sorts gottgörelse-
-om han skulle bli accepterad av dem igen.
I Läran talas det om gottgörelse.
Gottgörelse är inte längre möjligt sedan vår hemvärld förintades.
Men om Mandalores gruvor finns kvar?
Mandalore har vi aldrig sett i live-action förut.
Dave Filoni skapade delar till den animerade serien.
Så vi behövde överföra det till live-action.
George Lucas kom på att planeten var ödelagd. Så på ytan är det öken.
Invånarna på Mandalore bor i konstgjorda kupoler.
I kupolerna frodas en kultur.
Det var en svår balansgång:
"Hur mycket förstörelse och hur mycket prakt kan vi ha?"
På en plats där man utförde provsprängning av kärnvapen-
-smälte sanden och blev glasaktig.
Så Jons tanke var att på Mandalore hade kärnvapen exploderat-
-och ytan hade blivit ett glansigt, grönaktigt ämne, vilket trinitit är.
Vi undersökte det på många sätt.
Bland annat köpte vi radioaktiv trinitit.
Vi bestämde oss för att använda en specialkåda-
-som liknade konceptbilderna och var slitstarkt.
Det behövde hålla under hela inspelningen.
Jon och Dave gillar att göra film på traditionellt vis. Många modeller.
Andrew ringde mig och sa: "Gör en grotta."
Sen skulle Phil Tippett ta in sitt team-
-och så skulle de skapa allting som finns på insidan.
Så jag skulpterade formen-
-och sen gjorde Phil den vacker.
Vår barndoms Star Wars bygger till stor del på Phils estetik.
Det kan vara schackbrädet med stop motion-figurerna eller rancorn.
Phil var en av de första som Lucas jobbade med-
-så vi ville gärna att han hjälpte till att skapa Mandalore.
En både högteknologisk och skrämmande värld-
-för Mandalores gruvor skulle se helt unika ut.
Phil Tippetts estetik var nåt vi trodde att vi kunde få nytta av.
Vi använde hans modeller som referens till LED-skärmarna och i datagrafiken.
Det blir så klart stort för fans att få se Mandalore-
-och att få se ruinerna av en förstörd stad.
Se dig omkring. Det finns inget kvar.
Bara minnet av en magnifik civilisation.
Vissa vandrar på samma gamla platser och djupare ner under jorden.
Hur får man nivåerna att kännas olika och nya?
Går det gröna från genomskinligare till mörkare?
Och hur känns det för Bo att se Mandalore-
-då hon växte upp där och såg det förstöras-
-gentemot mandaloriern som aldrig har varit där?
Hur ser vi det genom deras olika synvinklar?
"Dessa gruvor har funnits sedan den första Mandalores dagar."
"Enligt folktron var gruvorna en mytosauries grotta."
"Mandalore den store sägs ha tämjt den mytiska besten."
"Legenden är bakgrunden till skallsigillet som kom att bli en symbol för vår planet."
Mytosaurien kommer från en bild som fanns på Boba Fetts dräkt.
Den bilden såg nog bara snygg ut just då.
Det var skallen på ett djur med betar.
Med årtiondenas gång har det blivit en särskild art.
Det talas om att mytosaurien tvingades bort av Mand'alor-
-och att den varelsen har utvecklats på den planeten.
Den dyker upp i mandalorisk historia, men ursprunget är den enda bilden.
Vi nämnde den i säsong ett när han lär sig rida blurrgen.
En markspeeder eller speederbike att hyra ut?
Du är mandalorier!
Dina förfäder red på de stora mytosaurierna.
Så nog kan du väl rida på det här fölet.
Det var som en typisk västernscen.
Man tämjer den vilda mustangen. Det var kul att anspela på.
Men när vi skulle till Mandalore undrade vi: "Vad kan vi ha med?"
Hur skulle vi kunna införliva berättelser som inte nödvändigtvis ingår i kanon-
-men där vi hyllar de kreativa personer som bidragit med sitt till Star Wars?
I svunna tider sjöngs om mytosaurien-
-som skulle förebåda en ny tidsålder för Mandalore.
Men den finns tyvärr bara i sagorna.
Om nåt i första akten i en film knyts ihop i sista akten-
-skänker det enormt välbefinnande-
-i form av fördröjd tillfredsställelse av att nåt knyts ihop.
I tv kan man göra sånt under flera års tid. Det är tillfredsställande.
Mötet med mytosaurien blir som en uppenbarelse-
-när hon ser nåt som inte borde finnas. Hon uppmanas att tro på det.
Om varelsen reser sig ur vattnet och visar sig blir det för uppenbart.
Det måste vara nåt som bara hon ser.
Hon måste besluta sig för om hon tror sina ögon.
"Såg jag det där? Finns den faktiskt?"
Såg du nånting levande?
Nånting levande? Som vad?
Inget.
Vi är flockdjur. Vi skapar band.
Vi påverkas av dem vi ställs inför svåra saker ihop med och jobbar med.
Det som hon uppfattar som naivt är kanske nåt som...
Hon berättar inte bara för honom hur det är på Mandalore.
Hans nya perspektiv påverkar kanske också hennes synsätt.
Varför finns sånt som inte borde finnas?
Varför tror Din Djarin på en massa påhittade saker-
-som bara mandaloriska barn ska tro på?
Men när hon ser att han är övertygad i sin tro-
-förändras världen runt honom till det bättre.
Så hon förändras och tänker: "Detta är vägen."
När man väljer att vandra Manda'lores väg, ser man många saker.
Men den fanns på riktigt. Detta är vägen.
Till säsong tre behövdes sju olika miljöer.
Två miljöer har vi redan sett.
En de mest fascinerande för mig är Coruscant.
En biljon permanenta invånare.
Otroligt.
Alla jobbar gemensamt för att skapa nåt bättre. Man känner sig rätt obetydlig.
När vi i mitt avsnitt är på Coruscant börjar vi på operahuset.
Samma operahus som i Mörkrets hämnd.
Så jag studerade hur den byggnaden filmades i den filmen-
-och bildspråket i den filmen och försökte återskapa det till viss del.
I Mörkrets hämnd går man uppför trappan. Anakin springer.
Pershing går nedför trappan. Vi ställde kameran nära samma ställe-
-för att visa publiken att vi är på ett ställe som de kanske har sett.
-Jag har haft tur. -Vi har tur som hittade er.
Och ni finner staden angenäm?
Det mesta är angenämt jämfört med Yttre randen.
Coruscant är en planet med en omfattande historia.
När jag och Lucas formgav planeten 1995 skapade vi merparten av den.
I episod I-III ser man bara lite grann.
Så det har alltid funnits många delar som vi har skapat men aldrig visat upp.
En av de lustfyllda bitarna är-
-att taxispeedrarna på Coruscant är unika i sitt slag.
Vi har sett några av dem i episod I-III.
Vi tyckte att det vore kul att återanvända de modellerna.
Så vi gjorde det. Det är nästan samma färgskala.
Vi gjorde en egen modell till vår serie.
Ser man på, vi är framme. Amnestihemmen.
Se upp när ni kliver av.
När jag började jobba med serien sa Jon och Dave-
-att det vore bra om jag valde en tydlig genre för avsnittet.
När jag läste manuset tänkte jag genast Hitchcock.
-Säkert att vi är ensamma? -Jepp.
Skeppen går inte att flyga. De behöver inte bevakas.
Sekvensen på tåget försökte vi filma i Hitchcocks stil.
Vi tog med mycket av hans estetik-
-och den typ av spänning som han använder i bildspråket.
Många i serien bär hjälm.
Omid och Katy behövde bära avsnittet med sitt skådespel, sina blickar-
-och sina minimala reaktioner på olika saker. De var lysande.
Håll ihop dig nu.
Du klarar det här bättre än jag.
Du lär dig.
Vi gör inte vanlig tv.
Jag har gjort mycket tv under min karriär.
Det här skiljer ut sig. Det är mycket större.
Omfattningen är större. Det är mer invecklat.
Jag var inte insatt i Star Wars. Men manuset var så jädra bra.
Fyra år senare är jag kvar.
Det är er favoritregissör.
-Tjoho! -Ni kan inte säga det, så jag säger det.
Välkomna tillbaka till avsnitt 4 i säsong 3.
Carl hade mycket den här säsongen.
Hela avsnittet är fyllt med saker.
Det är barn som rövas bort av stora fåglar-
-en massa mandalorier och stora stridsscener.
Bergsklättring! Hans avsnitt innehöll verkligen allt.
Det är fascinerande-
-att vi antyder saker om mandaloriernas kultur i nästan varje avsnitt.
Avsnittet som jag fick regissera börjar med en träningssekvens.
Det visar hur man tas in i den kulturen och vilka förmågor som man behöver.
Och barnet spelar en stor roll i sekvensen.
Redo.
Börja!
Tre poäng. Segrare!
En berättelse bedöms utifrån hur bra ens fantasi är.
Vi försöker ge publiken nåt som de aldrig har sett förut.
I säsong ett ville Jon ha en liten Yoda.
Jag sa: "Va? Varför då? Det låter inte som nån bra idé."
Men man skjuter skepsisen åt sidan och tänker: "Vi utforskar det."
Jag sa: "Jag tänker hjälpa dig med det, Jon."
"Yoda är en av Georges favoritfigurer och vi får inte sabba det."
Men jag vet hur Jon är som filmskapare och han har ett gott hjärta-
-och en bra förmåga att berätta berättelser som berör tittarna.
Det lilla barnet skulle kunna bli nåt särskilt.
Men vi trodde inte att det skulle bli en docka.
Jon hade gjort Lejonkungen och Djungelboken-
-där datagrafiken är ojämförligt realistisk.
Men Werner Herzog sa till oss: "Nej, tro på dockan."
Och världen gjorde det.
Jag vill se barnet.
-Det sover. -Vi ska alla vara tysta.
Grogudockan blir bättre varje år.
Dockmakarna mixtrar hela tiden och uppfinner nya saker-
-så att det går att göra så mycket som möjligt på riktigt.
Underskatta inte hur betydelsefull hans tolkning av ögonblicket är.
-Okej. -Han är allas hörnsten.
Vi vill att dockan ska ses som en skådespelare.
De säger vad de vill ha ut av den, och vi reagerar som regissören vill.
Håll i Kraften lite längre och vänta ett ögonblick innan handen höjs.
Det finns en outtalad kemi.
Vi lär känna och får se honom utvecklas. Han har en personlighet som vi förstår.
Nej! Grogu.
Tack.
Hur Jon för in Grogu i berättelserna-
-och ibland berättar berättelserna ur Grogus perspektiv är jättevackert.
Vackert är kort och gott vad det är.
Det här är smedjan.
Smedjan kan avslöja svagheter.
Vi har haft återblickar där vi berättar om vad Grogu har varit med om-
-och hur Grogu flydde från Jeditemplet.
Vi har visat små snuttar av hans minnen. Senast i The Book of Boba Fett.
Vi ville fortsätta berätta om det i korta bitar.
Vi behövde komma på vad som sannolikt hände sen.
Få ynglingen till Kelleran!
Grogu behövde ha en beskyddande följeslagare, alltså en jediriddare.
Då blev frågan vem det är. För det är viktigt.
För mig känns det alltid bra när det är nån i familjen här på Lucasfilm.
Nån som har representerat Star Wars offentligt-
-och umgåtts med fanskarorna.
Ahmed Best har varit en väldigt viktig del i Star Wars-historien.
Var inte orolig. Han klarar sig.
När jag ser barnet, ska jag sänka den?
Ja, för då är du inte på din vakt längre.
Du höjer den först när du plockar upp nummer två. Då är det allvar.
Han har varit med under alla inkarnationer.
Vi har inte träffats sen jag var 16 under inspelningarna av episod I-III.
Han kan också utöva kampsport.
Han gestaltar jediriddaren Kelleran Beq.
Vi såg det här som en bra möjlighet att ta med honom i The Mandalorian.
Det har inte sjunkit in än. Jag trodde inte att jag skulle medverka igen.
Framför allt inte så här. Det är stort.
Oroa dig inte, vi ska träffa mina vänner. Men det blir en skakig landning.
När jag skrev in rustmästaren i det allra första avsnittet-
-försökte vi utveckla mytologin kring det.
Vi beslutade att den här figuren skulle betraktas som en schaman.
Det här togs vid den stora utrensningen. Bra att det återbördas till stammen.
Jag fick en provfilmning som min agent sa...troligen handlade om Star Wars.
Att rollfiguren ledde ett gömt folk-
-och att hon var zen var allt jag visste.
Jag minns att under provfilmningen-
-behövde jag säga: "Detta är vägen." Och jag fattade så klart inget.
-Detta är vägen. -Detta är vägen.
Jon sa att när det gällde henne-
-lät de sig inspireras av Kurosawa och Den siste samurajen.
Hon är ståtlig och utstrålar lugn. Det var till stor hjälp.
Emily har lyckats strålande med att gjuta liv i rollfiguren-
-och göra rollfiguren mänsklig genom masken och arketypen.
Vårt folk har förirrat sig från vägen. Det räcker inte att ett fåtal vandrar den.
Vi måste vandra den tillsammans.
Det finns en omfattande bakgrund i berättelsen-
-som på riktigt tycks ha börjat visa sig i den här säsongen.
Vissa är inte bekanta med Greef Karga.
Och andra stred mot honom när ni räddade mig-
-från hans bakhåll på Nevarro för många cykler sen.
Men sen dess har han förändrats-
-och har riskerat livet för mig och mitt hittebarn.
Mitt avsnitt kretsar kring Greef Karga och Nevarro.
Jag lämnar inte staden. Vi måste få folket i säkerhet.
Vid det laget är Greef Karga byråkrat.
Men han kan fortfarande reda sig och skrida till handling om det behövs.
Missta inte min gästvänlighet för svaghet.
Är det vad du kallar att kallblodigt skjuta min styrman-
-som sänkte garden på din planet?
Han sköt först.
Vi snuddar olika genrer i avsnittet.
Piraterna under ledning av Gorian Shard är som klassiska sjörövare.
Även i sina kostymer. Så det anspelade vi på.
Men när belägringen pågår-
-undsätter mandalorierna folket på Nevarro.
Och det blir till en stridsscen som hämtad ur Rädda menige Ryan.
Det blir verkligen en riktig stridsscen.
Vi har explosioner, handhållen kamera och allt man förknippar med fältslag.
Man blir kär i ett bildmanus som man tror inte går att filma.
-Tre personer i luften samtidigt. -Med eldklotet.
Du får högsta beröm: Det ser datagjort ut.
Det har varit kul att få använda olika saker-
-som ryggraketer, vapen som vi har fått och så Star Wars-reglerna.
Vi har fått genomföra många olika idéer.
Det förekommer fler mandalorier.
Vid vissa tillfällen har fler än 30 stuntpersoner jobbat samtidigt.
Att hålla koll så att alla spelar med samma intensitet-
-är nog det svåraste, på grund av antalet personer och omfattningen.
Du får understödseld.
Du kan resa dig, och då kommer Joe förbi.
Men när hon inte skjuter... Kolla. Då kan du följa efter så här.
Du kommer hit. När du är längst fram, led angreppet.
Vapen är en viktig del av mandalorisk kultur och spännande att få utforska.
En av svårigheterna den här säsongen var mängden mandaloriska vapen.
Vi vill ofta göra som till säsong ett: Börja med illustrationer.
Vi visar dem för Jon, Dave, Rick och Doug. De godkänner allt, och vi börjar bygga.
Det här är vad vi har gjort med Mandos nya strålpistol.
Vi har förlängt loppet, som du ville. Det är fyra centimeter längre.
Vi har återanvänt det ursprungliga greppet.
Men det känns ändå som en imperiepistol.
Mandos strålpistol är nåt extra. Jag gillar den.
Mandos nya strålpistol är en stor förändring, men det blir bra.
Star Wars har alltid sammanfört teknik-
-med rätt mängd ren och skär hantverksskicklighet.
Det tycker jag verkligen om.
Jag blir också alldeles till mig över min nya rekvisita som kommer.
Eller över en droid som byggs.
Eller över en kostym och hur den böljar. Allt känns lika äkta som i The Volume.
Kan ni ta på er hjälmarna?
Att skapa 60 nya mandalorier från tre stammar var fantastiskt.
Vi fick skapa överlevande och spioner.
Och vi fick ta oss an Bo-Katans grupp.
De har tillhört Dödsväktarna eller Nattuvarna.
Vi utgick ifrån animationen.
Jag ritade hjälmen på flyget. Jag ritade på en servett.
Jag ville att Bo-Katan skulle ha sin egen stil.
Jag har utgått ifrån en tornuggla. Den har tornugglans näbb och ögon.
Det var kul att skapa varje individ.
De bär i princip samma pansar men man kan se vem som är vem.
Vi skapade ett löpande band när vi tillverkade pansaret.
Men vi kom på unika sätt, särskilt med de överlevande-
-att ersätta delar av pansaret.
Vad hittar man på en postapokalyptisk planet?
Trä, läder och päls. Vad som helst som kan skydda en.
Men eftersom de följer mandaloriernas religion-
-gör de om allt i traditionellt snitt.
En stridsdroid.
Varje mandalorier berättar en historia. Jag säger jämt-
-att jag vill veta historien bakom varenda spricka och vartenda stygn.
Min påklädare blir frustrerad på mig, för jag talar gärna om förberedelser.
Hon får inte hjälpa mig att sätta på mina handskar.
Det är som att knyta skorna inför en match. Det gör jag själv.
-Detta är vägen. -Detta är vägen.
De första gångerna jag hade på dräkten behövde jag tänka på dess utseende-
-för den var svår att jobba i.
Det är roligt nu när jag träffar många som är med i 501:an-
-Mando Mercs eller Rebel Legion som håller på med lajv.
Alla nickar bara och håller med.
Alla börjar vi som råmalm.
Vi raffinerar oss genom prövningar.
Det skiljer sig att spela i en dräkt mot att spela med ansiktet.
Man måste verkligen tänka på vad en huvudrörelse säger.
Varje vridning och liten sak blev jättestor i kameran.
Så vi behövde vara oerhört specifika med vad vi gjorde.
Det var en härlig tid där vi fick prova oss fram.
Bo-Katan Kryze ska hämta hit andra mandalorier i exil-
-så att vi på nytt ska stå enade.
Det här är fjärde säsongen som jag jobbar med Mandalorian-familjen.
Mycket av avsnittet introducerar en ny planet.
Vi introducerar nya rollfigurer som vi aldrig har sett förut.
Ni är alltid välkomna i vårt kupolparadis.
När jag hade läst manus frågade jag om rollsättningen.
Jon sa: "Vi har redan tre nya i ensemblen."
"Jack Black, Lizzo och Christopher Lloyd." Jag sa bara: "Jaha. Okej!"
Jon Favreau påstår att han skrev rollen Bombardier åt mig.
-Så tror jag det var. -Namnet är grymt.
Jag vill tro att jag är en hårding som skulle klara mig bra i strid.
Det sägs inget om det.
I manuset framgår det bara att jag har varit anläggningsplaneringsofficer.
Dansar Bombardier?
Han heter Bombardier. Det finns en bomb i namnet.
Varför är han bara anläggningsplanerare?
Han har en strålpistol. Den syns bara inte.
Det fina är-
-att Lizzo och Jack tydligt har visat att de är stora fans av Star Wars-
-och serien och rollfigurerna.
-Men oj! -Häftigt, va?
Jag har min Groguhuva. Jag är ett fan.
Deras entusiasm smittade av sig.
Vem vill inte festa med Bombardier? Alla vill festa med Bombardier.
Jag måste snabbt kolla upp all dans-
-som har förekommit i filmerna och serierna i Star Wars.
Det känns som om jag måste kunna dansa.
Du var i baddräkt och framförde vinjetten till The Mandalorian.
Ja, jag var mandalorier och sjöng låten.
Men jag bar Boba Fetts hjälm när jag sjöng vinjetten till serien.
En litet smakprov till dokumentären!
När jag jobbade med Jack och Lizzo fick jag tänka på att inte spricka.
För ingen tagning är likadan.
Jag skulle bara hålla mig ur vägen.
Vem vill strida mot en mästare?
De tillförde så mycket energi och entusiasm-
-och engagemang i vartenda ögonblick.
Paraqaats månar.
Paraqaats månar. Det blir en hitlåt.
Det blir en påminnelse för oss om att: "Vi gör Star Wars. Det är helgalet."
Om ni vill sluta i tid i dag får ni ta barnet ifrån mig.
Ett kvadro-kast! Jag har aldrig sett på maken!
På Plazir finns en framtidens idealstad.
En del av arbetskraften utgörs av robotar.
Medborgarna har röstat mot eventuella avbrott i droidtjänsterna.
De klarar sig inte utan dem.
Vi tyckte att det vore häftigt med en cantina i form av en droidbar.
-Kan jag stå till tjänst? -Det beror på. Är det här Resistorn?
Det stämmer.
Det blev en rolig miljö, för när man ser sig om där-
-ser man droider från alla filmer och epoker i en och samma miljö.
Det är greatest hits med droider i Star Wars.
Det var så oerhört roligt men också väldigt svårt.
-Det såg ut som om han visade fingret. -Ta ner vänsterarmen.
Nåt som är viktigt att visa med droiderna-
-är att flertalet ska vara byggda för hand.
De ska finnas på plats och styras av människor.
Det har nog aldrig synts fler droider i nåt Star Wars-relaterat.
Sandkryparen inräknad.
20 dockskötare. Mestadels sköter man två stycken samtidigt.
Varje person styrde två eller tre. Man börjar här, kameran rör sig-
-och så skyndar man bort till två andra droider.
Det ser jättebra ut!
Bryces avsnitt är lättsammare än vissa andra avsnitt i säsongen.
Men i hennes avsnitt infinner sig också ett stort allvar i slutet.
Bo-Katan ger sig av till sitt folk för att övertyga dem om att följa henne igen.
Jag kommer för att återta min flotta.
Men nu är det ju inte din flotta längre.
Då utmanar jag dig, krigare mot krigare.
Det blir en häftig strid mellan Bo-Katan och Axe Woves, som Simon gestaltar.
Ger du dig?
I hans första säsong-
-i mitt avsnitt, skulle hans rollfigur Axe Woves egentligen dö.
Och jag måste säga att Simon är härlig.
Ett skäl till att vi behöll honom är att han är grym!
Jag visste inte att jag skulle återkomma. Och dessutom till den här berättelsen!
Jag blev golvad.
Du blir aldrig folkets verkliga ledare. Du vägrar ta Mörkersabeln från honom.
Det är honom du borde utmana.
Nog med mandaloriskt blod har spillts.
Mandaloriernas tro är-
-att den som har Mörkersabeln i sin ägo styr Mandalore.
Man kan inte ta emot den som gåva. Den måste erövras i strid.
Alla som har sett Clone Wars och Rebels vet-
-att Bo-Katan har tagit emot den.
Hon anser att det ögonblicket ledde till De tusen tårarnas natt.
Då drabbade förödelsen planeten och folket.
Det är en sedelärande historia.
Hon gjorde anspråk på Mandalore-
-med sitt blod och svärdet som du nu har som enda grund.
Folk trodde nog att Mando med sabeln skulle ta tronen.
Då skulle han förändras från flackande prisjägare till Aragorn eller så.
Man kände kanske att det var dit vi var på väg.
Men om man tittar på ledtrådarna-
-inser man förhoppningsvis hur vi tänkte.
För den allra första gången han använder Mörkersabeln är den för tung.
Känner du?
Du är för svag för att kämpa mot Mörkersabeln.
Den kommer att segra. Du kan inte betvinga den med råstyrka.
Men Bo-Katan får tag i Mörkersabeln när Din Djarin är fångad-
-och för henne är den som en florett.
Hon suktade så efter Mörkersabeln.
Men hon ger tillbaka den utan att tveka innan han vaknar och när hon räddat honom.
Många förväntade sig en duell mellan dem-
-men det blir nåt annat av det hela och de samarbetar.
I slutändan samlas alla mandaloriergrupper.
Mandalorier.
Det är dags att ta tillbaka vår planet.
Jag behöver frivilliga från båda stammarna.
De behöver varandra. Och vi lär oss hela tiden att vi alla behöver hjälp.
Därför blir det en sån stark igenkänning.
-För Mandalore! -För Mandalore!
I Star Wars vill man känna hopp-
-och uppleva äventyr, men främst en positiv åskådning.
Det förebådar en ny tidsålder.
VI behöver berättelser i Star Wars där det finns både glädje och mörker.
När Darth Vader dök upp i de gamla filmerna var det allvar.
När man såg jawor eller ewoker var det roligt och lättsamt.
Men det lättsamma kunde få stor betydelse senare.
De minsta och mest obetydliga kan ibland resa sig och utföra stordåd.
Om man vill se lilla Yoda gå runt-
-i ett exoskelett som Ripley gör i Aliens - återkomsten, har vi det.
Ja. Ja. Ja.
Det var en rolig idé.
Jag försöker alltid hålla kvar i det barn jag var som såg Star Wars-
-och tänka: "Det där skulle jag gilla."
Kör, Grogu!
Jag styrde IG och hade honom fastspänd på axlarna.
De styrde barnet inuti IG. Rick Galinson byggde IG.
Här inne där Grogu sitter finns två joystickar som styr IG.
Grogu rör dem för att få droiden att gå, men de rör på Grogu.
Det sitter motorer i dem och vi har en kopia på chassit.
När vi rör på spakarna här sker motsvarande på IG.
Det ser ut som om han styr droiden och inte tvärtom.
Under inspelningen visste vi att han var unik.
Insatserna är höga, folk blir skadade och strider.
Men här har vi ett barn, en liten Yoda, som eftersom...
Han har stort hjärta och mycket medkänsla.
Han vill rädda och beskydda. Han skyddar mandaloriern, som inte verkar behöva det.
Grogu, nu måste jag be dig att vara tapper för min skull.
Vi kan inte fortsätta fly.
Om vi inte gör oss av med moff Gideon, tar det aldrig slut.
Det är lätt hänt att man med ett visst mått av skam-
-blir förtjust i stora filmskurkar.
Vi avskyr kanske det de gör eller deras drivkraft-
-men där finns alltid en viss karisma.
Från Vader och framåt finns en tjuskraft hos de rollfigurerna-
-och det var vad Giancarlo tillförde i rollen som moff Gideon.
Av er planets naturtillgångar-
-har jag skapat nästa generations mörktruppspansar-
-smitt av beskarstål.
Den främsta förbättringen är att jag är inuti det.
Giancarlo är en tänkande historie- berättare. Han funderar och ger sen allt.
Med såna skådespelare jobbar man med en partner.
De hjälper en och ställer rätt frågor. Det är ett samarbete.
En gång var jag här. Det såg bra ut. Men en gång gjorde jag...
Alltså... Att återta sin hemplanet Mandalore.
Och jag gillar det också. Så vi får se.
En del av framgången med Mando är-
-att det handlar om mytologi och hjältens resa.
Till och med moffens resa som krigsherre-
-som en galaxens förvaltare med ambitioner-
-är en hjälteresa.
För han letar efter nåt han inte har.
Hans första replik i den första säsongen lyder: "Du har något som jag vill ha."
En mäktig replik.
Det får många följdverkningar av att Imperiet har fallit.
Och den rollfigur som Giancarlo gestaltar-
-var en påminnelse om det forna Imperiet.
-Länge leve Imperiet! -Länge leve Imperiet!
Men han är på många sätt också sin egen herre och har egna idéer.
Moff Gideon tycks ha fokuserat lite mer på det handfasta.
Mörkersabeln gjorde honom starkare.
Han skapar mörktruppspansar.
Vad fattades som han försökte sätta ihop? Kraften var det som fattades.
Han vill ha den sortens makt, vilket fullbordade allt.
Ni var ett begåvat folk, men er tid är förbi.
Men som ni ser kommer Mandalore att leva vidare genom mig.
En av de fina utmaningarna med Mandalore-
-är att vi ville antyda att det fanns en hemlig bas för Gideons experiment.
Hur skulle den platsen se ut?
Planeten är förödd-
-så vi föreställde oss att Imperiet hade hittat naturliga grottor-
-som de byggde om och satte sin Imperieprägel på.
Vi bestämde oss för att ha vita TIE-interceptorer.
I stället för att de bara skulle stå på startplattan-
-lät vi dem hänga från taket som fladdermöss.
Vi försöker alltid med små medel visa på såna saker:
"Det här är en ny sorts underjordisk miljö."
Den miljön är skådeplatsen för en enorm strid i slutet.
Det är slutstriden mellan moffen och Bo-
-vilket blir slutstriden mellan Mando, barnet, Bo och moff Gideon.
Allt har lett fram till det här. Nu ska vi göra bra ifrån oss den här veckan-
-och ha kul under tiden. Pass på för repetition och börja.
I Ricks avsnitt åtta är det mycket action.
-Svårt, men kul att ta sig an. -Det kändes bra.
Lateef är en av de bästa stuntpersoner som jag nånsin har jobbat med.
I den här säsongen fick vi möjligheten att göra stunt-
-och strider ihop. Det var jättekul.
Det svåraste är att få Katee att lyda när jag säger nej.
I nåt skede var det:
"Du glider över golvet, drar fram skölden och skyddar Mando."
"Men du reser dig genast, börjar skjuta och gnistor flyger."
"Men gör inte det, utan det gör vi med Joanna."
Jag sa: "Är det inte bara springa, glida, upp med skölden, skjuta och fortsätta?"
Han sa: "Jo." Jag sa: "Bra." Så jag gjorde det, helt enkelt.
Vår stuntkoordinator JJ skrek efter tagningen.
Han skrek som om jag var hans barn som gjort nåt förbjudet-
-som han också var lite stolt över. Han ropade: "Katee!"
"Asgrymt". Då var jag stolt över mig själv.
Ge mig Mörkersabeln, så ger jag dig en krigares död.
Jag visste att en dag skulle moff Gideon nog stupa.
Det var inte jobbigt för mig.
Det handlar bara om när och hur-
-och hur tydligt det blir för en publik att se vad som kan drabba honom.
Jag älskar Star Wars, för det är aldrig helt tydligt vad som faktiskt händer.
Till och med Luke Skywalker bara försvinner.
Man ser ingen skildring av dödsögonblicket.
Möjligheten finns alltid att personen reser sig ur askan.
Mandaloriern börjar som en väldigt ensam individ.
Karaktärsbeskrivningen är en revolverman.
Att bygga honom till en rollfigur som tar till sig familjekonceptet-
-som tar sig an Grogu som sin son, som släpper in andra i familjen-
-och som verkar som medlare är en stor förändring för honom.
Din Djarin har blivit mandalorier tack vare sin livsstil-
-sina värderingar och de som han mött.
Grogu ingår inte i familjen för att det är hans biologiska pappa-
-utan för att de fyller de rollerna i varandras liv.
Du är nu Din Grogu, mandalorisk lärling.
Star Wars handlar oftast om olika familjer.
Inte bara på så sätt-
-att det är mamma, pappa och släktingar, utan om familjer som tvingas uppstå.
Vänner som sluter upp, folk som knyter band och blir en familj.
Det finns många olika familjer numera. Det tror jag att folk känner igen sig i-
-i den här fantastiska galaxen.
Det handlar om ens värderingar, vad man kan offra och håller kärt.
Och rollerna som man fyller i varandras liv. Det är fint att vi landat i det.
Det var nog inte planen, men viktigast är vad man upptäcker och hur det förvaltas.
Sättet på vilket vi avslutar säsongen-
-använder verkligen västerntropen med revolvermannen som ger sig av.
Hans närvaro har gjort att det har skett en utveckling.
Men revolvermannen hör inte hemma där.
Han får lite respit, men nya äventyr väntar bakom knuten.
Det känns kanske som slutet på ett äventyr-
-men då börjar alltid ett nytt.
SÅ SKAPADES SÄSONG 3
Översättning: Jussi Walles Svensk Medietext