- Ricks første dag. - Første dagen min.
Etter å ha hengt på kontoret i hvor mange måneder?
Nettopp.
Det er andre kapittel. Nå vet folk hva serien handler om.
Du ødelegger nok flere jawaer enn hele...
- I alle ni episoder til sammen. - Ja.
Kutt! Bra.
- Det blir flott. Lykke til. - Takk.
- Vi ses snart. - Ses snart.
Er dette grunnen til oppstyret?
FYSISKE EFFEKTER
Det unike med Star Wars er...
RICK FAMUYIWA REGISSØR
...den nyskapende teknologien,
og at ting gjøres
personlige og menneskelige.
BRYCE DALLAS HOWARD REGISSØR
Så når du snakker om kombinasjonen av
dukketeater, animatronikk...
DAVE FILONI PRODUKSJONSLEDER/REGISSØR
...og de store skuespillerne vi jobbet med,
er det som om blandingen av det får alt til å føles ekte.
TAKA WAITITI REGISSØR/STEMMEN TIL IG-11
Én del er ikke dominerende.
Teknologien føles ikke overveldende,
eller rar, primitiv eller lite troverdig.
DEBORAH CHOW REGISSØR
Det er en perfekt kombinasjon av det, og for meg
har det alltid gjort Star Wars annerledes
enn de fleste andre filmene med store effekter.
JON FAVREAU PRODUKSJONSLEDER/SKAPER
Det har alltid vært noe menneskelig og jordnært
ved produksjonsmåten og utseendet.
Så når jeg ser dette som åtteåring, sier jeg:
"Dette virker ekte, og én dag skal jeg være med."
Vi møter R2-D2 og C-3PO i begynnelsen av Star Wars.
Hvordan rotet vi oss inn i dette?
Vi har sett dem i årevis, og R2-D2 er
skitten og støvete og har riper og greier.
Det er visst vår lodd å lide.
Det fins en annen og ukjent historie
i begynnelsen av første film.
Det var lurt å fortsette det i Mandalorian.
Det fins en realisme i denne serien
fordi mye av det vi filmet, var fysisk.
Skuespillerne er ikke i mocap-drakter omgitt av grønt og blått.
Det er ikke kun en fantasiverden.
Vent Vi bringer den inn levende.
- Bra. - Det er det jeg sier.
Dave Filoni og jeg snakker mye om,
vi leker med Star Wars-lekene våre.
Du får en Boba Fett-figur til å slåss mot jawaer,
eller du tar fram sandkryperen eller TIE-jageren,
så vi har det veldig gøy.
Vi lar fantasien fly.
Vi prøver å bruke så mye vi kan.
Vi tar også figurer fra Star Wars' D-liste,
for fansen kjenner og elsker dem og gir dem historier,
som Rosenkrantz og Guildenstern.
Da jeg skrev det, tenkte jeg: "En ugnaught."
For ugnaughter var en slags bakgrunnsfigurer
som jobbet for Imperiet i Skybyen,
men jeg sa: "Gjør en figur slik."
Jeg skal hjelpe deg.
Jeg har talt.
Med ugnaughten skifter det mellom
en skuespiller med proteser og animatronikk.
Du kunne ikke lage hodet som en ren protese.
JOHN ROSENGRANT EFFEKTANSVARLIG I LEGACY
Ugnaughten er Misty Rosas.
Misty er en unik skuespiller.
Hun kan jobbe i en drakt.
kan spille med store masker eller proteser.
Men jeg har gjort opp for min klans skyld,
og nå tjener jeg bare meg selv.
På mange måter er det koreografi. Den bruker meg...
MISTY ROSAS PERFORMANCE-KUNSTNER, KUIIL
...dukkemesteren som jobber mens vi snakker,
og så styrer en annen dukkemester øyenbrynene,
og slagmerker.
Det var utfordrende fordi de ikke kunne høre mens jeg beveget meg.
Jeg gjorde mitt beste for å gi dem fysiske tegn
slik at de visste når jeg ville si en bestemt replikk.
Det har ikke vokst mye.
Det er ikke lett å gå med noe slikt,
for du er på innsiden og har et helt ansikt.
Servere lyder i hodet ditt
når du prøver å høre dialogen og spille.
Hun er så tålmodig.
De liker deg ikke, av en eller annen grunn.
Nick Nolte, som gir figuren stemme, brukte to til tre opptak
på å variere framføringen sin,
og jeg lyttet og lyttet.
Det var viktig å ha det
for å kunne spille hele figuren samtidig.
Jeg heter Kuiil.
De fleste scenene hadde en kombinasjon av
mandalorianeren med en dukke og skuespill, så det er en balanse.
Og det å jobbe med dem som skuespillere, er veldig annerledes.
Du ser etter hodebevegelser
for å uttrykke en følelse fysisk. Det kan være vanskelig
å finne balanse uten store bevegelser.
Tolkningen avhenger av skuespilleren.
Stoler du på meg?
Så vidt jeg vet, ja.
Da vil du stole på arbeidet mitt.
SJARMEN MED FYSISKE EFFEKTER
Jeg var veldig bekymret over
at med all den nye teknologien
ville fysiske effekter forsvinne.
Det Stan Winston og Legacy gjør,
er utrolig fordi det er opplevelsen...
Du opplever direkte
det samme som publikum når de ser en film.
Du sier: "Herregud, det er en baby."
Hvordan beskriver vi en baby?
Vanskelig å snakke om en baby.
Eller det er en dinosaur eller et havuhyre, samme hva,
men det er virkelig. Det gir magien liv,
her og nå, og du får det inn.
Det er ikke skapt etterpå.
Og det at babyen var en stor del av dette og at det var animatronikk,
og at jeg fikk jobbe med et team
jeg har jobbet mye med som skuespiller.
Det var perfekt fordi det er en blanding av
en svært gammel og en svært ny kunstform.
Og det er å beholde det
og la det utvikle seg og ikke si:
"Fra nå av skal vi gjøre alt på datamaskin."
Det var fantastisk. Jeg var så glad for det.
Det beste og rareste øyeblikket var nok da jeg filmet episode tre,
i en scene i skjulestedet med Werner og babyen.
Det var noe av det rareste og beste som skjedde,
da Werner spilte mot babyen,
som var dukken.
Jeg tror han glemte at det var en dukke
og begynte å regissere babyen direkte
som om han snakket med en person.
Jeg prøver å regissere Werner, som nå regisserer dukken,
og dukkemesterne virket å...
Han skjønner ikke at dukkemesterne styrer.
Så ble han veldig glad i den.
Så gjorde Jason Porter og jeg bakgrunnsopptaket.
Han kalte oss feiginger og sa
at vi måtte skape magi og ikke gi dem opptaket.
Få dem til å bruke dukken. Og det var utrolig.
Han hadde rett.
- Han hadde rett. - Ja.
Vi bruker dukken hele tida.
Selv dataanimasjonen får vi til å gjøre det dukken kan.
- Ja. - De gjør ikke ting
som dukken ikke kan.
Nå har filmskapingen blitt nesten "gammeldags".
WERNER HERZOG KUNDEN
Teknologien blir usynlig, og det er bra.
Yoda-babyen er vakker og beveger seg.
Fyrene som beveger øynene, leppene
og ansiktsuttrykkene, fenomenalt.
De filmet det én-til-én. Det var veldig vakkert.
Ja, ja!
Fantasien kjenner ingen grenser.
Det er ingen grenser for hva du kan gjøre med ny teknologi.
Det er enestående. Jeg likte det godt.
Jeg tror vi alle så for oss hvordan det kunne bli dårlig.
Og det var bare skrevet at det var
en liten baby av Yodas art.
Da Dave først leste det, tegnet han den på vei hjem.
Doug Chiang fikk den,
og Doug arbeidet, ikke på babyen,
men den eggformede barnevognen.
Inngripenen, bildene av typen Michelangelo, Det sixtinske kapell, ET,
som begynte å utvikle seg.
Samtidig, utseendet til babyen selv,
de store ørene, kom fra Yoda,
og jeg hadde vært opptatt av store øyne
og å bruke ører til bevegelse,
for jeg hadde jobbet med VR-prosjektet Gnomes and Goblins i årevis.
Ideen om at ansiktet ikke er så uttrykksfullt,
men at det viktige var øynene og ørene som beveget seg,
var noe jeg ville prøve.
Og vi fikk mange tegninger.
Noen for søte, noen for stygge,
noen med feil størrelser.
Men alle var informative. Idet vi vurderte tegningene,
begynte David og jeg å nærme oss det rette.
Til slutt var det et bilde av Chris Alzmann
der han var pakket inn
i noe som lignet en del av en flygerjakke,
og øynene hans var rare.
Han virket litt utenfor.
Men det var sjarmerende. Vi ble enige om bildet og sa:
"Dette er bra."
Det utviklet seg derfra.
De begynte å lage modeller av den,
men modellen var ikke søt.
Vi jobbet med den,
og da kom folka fra Legacy inn.
Det var da den ble babyen.
- Venstre først. Klar? - Bra.
Venstre. Høyre.
Legacy brukte nok minst tre måneder på å lage den.
Den måtte bli kjempebra.
Den begynte å få et eget liv.
Jeg er veldig fornøyd med den.
Den er som en barnestol. Herregud. Flott.
KIM RICHARDS FØRSTE REGIASSISTENT
Den er helt fengslende og tar pusten fra deg.
Vi på settet, dukkemesterne, går inn i opptreden-modus,
fordi det ikke blir bra,
uansett hvor vakker den er, hvis den ikke kan opptre.
Men den hadde en ekstra gnist som forekommer av og til.
Du kan ikke alltid forklare det.
Noen ganger blir det ekstra magisk.
Den kommer fram.
Opp med hodet litt. Ut med hendene.
Det er bra.
Jeg styrer øynene.
Jeg kontrollerer kroppsbevegelsene og hodet.
Kontrollerer ørene...
...og munnen.
Jeg tar grunnleggende bevegelser,
av og til noe av gangen
og mange armbevegelser.
Jeg stepper inn med andre dukkemestere.
Og jeg laget kostymet.
Vi får et manus først, men bare...
Dette er en vanlig figur på settet. Regissøren regisserer
som om det er en enkeltfigur.
Vi følger alltid regien,
men du utfører dine spesifikke oppgaver.
Det er som å jamme i band.
Du går inn i en rytme, og du vet
når hodet vender til venstre. Jeg følger
og leder med øynene.
Og ørene går opp. Det begynner å fungere.
Vi bruker avansert teknologi til å bygge
og styre ham, men vi er gammeldagse
og nesten som de opprinnelige dukkene på Imperiet.
Selv om det er en person i drakt
eller en robot dekket av silikon,
er det en skapning vi
og publikum vil forholde oss til, så du filmer dem som alle andre.
Som en vanlig skuespiller med hensikt og mening
og egen historie.
Du vil kunne filme det riktig.
Flott at skapningene var fantastiske.
Vidunderlige.
Babyen var utrolig.
En dag vi var på settet,
var det ei lita hånd der. Jeg tok den opp
og gjorde det med Mandos jakke.
Den lille hånda holdt fast,
og alle på settet sa: "Jøss, fantastisk."
Er ikke babyen kul?
- Han er så søt! - Søt!
Ikke sant?
Det er en klisjé, men skuespill er reaksjon.
Vi er der sammen med skuespillerne,
og babyen løfter hodet eller ørene, og den gjør noe:
Den skaper en reaksjon hos dem. Så spiller vi ut fra det.
Det er forfjamsende og svært virkningsfullt.
Selv det å regissere,
arrangere opptaket, med meg i nærheten,
og så vil Legacy-folka få den til å se på meg...
Bare det å vite at andre folk står bak
og gjør det, utgjør en forskjell.
Du ser det hos skuespillerne også, når de ser den.
De er mer forsiktige når du gir dem den.
De bryr seg mer om den.
Så alt dreide seg om denne bogwingen.
For en herlig liten skapning.
Du verden.
Det å jobbe med dukken, var som å jobbe med en baby.
Det var gøy fordi alle,
selv hår- og sminkefolka, snakket med den:
"Å, se på den lille babyen i dag. Hvordan føler den seg?"
Du tenker: "Den er ikke ekte, men jeg snakker med den også."
Den virket så ekte.
I en scene med den babyen
vil du komme i bakgrunnen.
Dette var et herremåltid,
men vil du ikke ta en runde til,
må en av oss videre, og jeg var her først.
Jon Favreau sa til meg:
"Du var ganske god.
"Det var en god scene, men babyen overgikk deg helt."
Jeg sa:
"Jeg vil aldri spille bedre enn babyen. Se på den."
Du trenger ingen historie. Rett kamera mot babyen.
Den vinner hjertet ditt.
- Han er først ute i dag. - Jepp.
La oss bruke tid på å få det riktig. Masse opptak.
Det å se ham på kamera og i virkeligheten...
Måten det aktiverer barndomsdrømmene dine på...
PEDRO PASCAL MANDALORIANEREN
...gjør at alle spiller andrefiolin i forhold til småen.
Så kul er han.
Glir over i øyeblikket der han ser, samler seg
og strekker de to hendene ut.
TIDLØSE TEKNIKKER
Vi lot oss påvirke av andre Star Wars-egenskaper
fra første episode.
Vi har IG-11, som var...
Han var en dusørjeger fra Imperiet slår tilbake basert på IG-88,
som aldri gjorde noe.
Han bare stod der og virket utrolig kul,
så generasjoner av fans trodde han var livsfarlig.
Han var bare livsfarlig i det utvidede universet.
- Rørte seg aldri... - Spill.
Eller et videospill, bøker.
Og Hal, hvordan ga du liv til IG-11?
For den beveger seg på en distinkt måte.
Han var veldig gøy fordi han...
HAL HICKEL ANIMASJONSREGISSØR
Vi laget K-2SO til Rogue One,
og vi ville at den i stor grad skulle ledes av en skuespiller,
Alan Tudyk. Det var én ting.
En skuespiller skulle ikke drive IG med motion capture
fordi han er så rettlinjet og rar.
Vi ville utnytte det
slik at han gjorde ting et menneske ikke kunne.
En del av kulheten hans.
Det var kjempegøy å finne det ut, hvordan...
Hva som ser bra ut på ham,
holde vinklene veldig...
Armene er enten bøyd 90 grader eller rette.
- Vi filmet ofte en dukke. - Ja.
- Blandet det. - Vi bygde en fysisk dukke.
Det var en... Jeg tror en av mange...
RICHARD BLUFF ANSVARLIG, VISUELLE EFFEKTER
...hell i uhell i serien
var at rekvisitøren Josh laget en herlig reserve for IG
til hjelp i lyssetting.
Den stod på en støtte med fire hjul.
Den var tung og skrøpelig.
Vi fikk nærbilder av hodet fordi de kunne dreie det.
Den så mye bedre ut enn forventet.
Vi fikk mer enn ventet.
Plutselig var han med i middels vide opptak.
De skjøv ham inn eller roterte ham rundt i kamera.
Og han vugget og rullet slik.
Så veldig teit ut.
Jeg tror at da Hal så det,
hvor vi kunne fange animasjonen som kunne være en del av figuren.
Det var riktig type teithet.
Ja, for han er ikke for kul.
Det viser hvor verdifulle modeller er.
- Absolutt. - De er fortsatt
så viktige for det vi gjør.
Vi filmet blurrger i stop motion også,
med vennene våre i Stoopid Buddy.
- Ja. - Vi sa:
"Kan vi innarbeide noe av det?"
Når vises blurrgen i stop-motion?
I opptaket der Mando sikter for første gang,
når han kommer til planeten og ser dem i kikkertsiktet.
Da tenkte jeg
at du hopper ut på dypt vann
der vi reiser tilbake i tid
og gjør stop motion.
Jeg er alltid med på alt,
men jeg tenkte: "Uklart hvordan det går."
Jeg visste at Matt...
Du må prøve.
...ville gjøre sitt beste.
Det virker utrolig bra.
- Hvem bygde dukken? - Tony McVey.
Tony McVey, hva er...
Han har jobbet siden...
Han laget Salacious Crumb eller noe.
Ja. Den opprinnelige Salacious.
Har jobbet mye med Star Wars.
Salacious Crumb har også en cameo.
Og Tony laget ham slik han laget...
Han laget en helt lik.
- Da skjønte alle... - En stor dag...
Vi viste ham noe der han gikk forbi,
og den kowakianske apeøglen på et spyd, og han sa: "Å nei."
Det var fordi...
- Den fikk en enorm reaksjon. - Vi skulle steke den,
og jeg sa: "Ville vært gøy om en levende satt der
- "og lo av den." - Ja.
Opprinnelig lo han av den som ble stekt,
folk syntes det var for slemt.
For å spise dem var ikke for slemt.
Så ga de ham triste lyder, som...
Jeg sa: "Er det bedre
"at han er trist fordi vennen blir mat?"
Det skjer etter...
...at Imperiet og Jabba er borte.
Den fyren får ingen bra... Antakelig ikke samme fyr.
Men det beskriver hvordan hierarkiet forstyrres i kaos.
Alle elsket den lille dukken.
Det er rart. En dukke gir liv til settet.
Hvis vi bare hadde en grønn ting der,
ville den ha sett bra ut,
når crewet ser på hjemme og sier:
"Slik ser den tingen ut."
Men vi hadde en fyr under buret.
Mike var sammenpresset der, og armene bare... Stor fyr.
Det var en stor fyr under
som styrte Salacious.
- Flott. - Kult.
Vi viser til Georges verden. Han skapte alt dette.
Bor du i et Frank Lloyd Wright-hus,
kan du ikke bare flytte på veggene.
Du kan skifte ut rørene og inventaret,
men du vil det hovedsakelig skal være
det visjonæren skapte.
Noe av det som gir oss frihet,
er at du får en viss
mengde moro innenfor rammen av Star Wars,
tilbake til julespesialen og TV-serien Ewok.
Så vi har alltid kunnet finne på ting selv,
og så har vi de store filmene.
De er hovedattraksjonen.
Vi er glade for å samarbeide og drive med moro,
som føles som ekte Star Wars.
De første filmene hadde noe lavteknologisk ved seg
hva gjaldt kostymer og utseender.
Det var nok nødvendig,
antakelig, i den første,
å bruke ting på flere måter.
De ga ting ikoniske utseender.
Du må bruke dem og sørge for
at du arbeider i den verdenen.
Og du vil det, for det ser utrolig ut.
Velg en.
JOSH ROTH OVERREKVISITØR
En utfordring med dette prosjektet
var å få rekvisittene til å passe i riktig tidslinje.
Vi ligger nær første trilogi,
og jeg undersøkte
hvordan de skapte de ikoniske blasterne.
De leide overskuddsvåpen fra andre verdenskrig og endret dem.
Siden de var leid, kunne de gjøre noen endringer.
De kunne ikke endre blasteren helt.
Vi brukte samme teknikk i designen vår.
Jeg fant våpen fra andre verdenskrig med former og unike egenskaper
som ville fungere i dette universet.
Vi viste illustrasjonene med de våpnene,
og de var overlykkelige.
Da visste jeg at vi var på rett spor.
Bruk den som om den var kjempetung,
og så... gjør du alt det.
Blir du truffet, føles det ikke som om du blir slått rundt.
Jeg dro hjem til thanksgiving
og snakket avslappet med familien min.
Jeg sa: "Jeg har en blaster."
Jeg bar en enorm blaster, som er ganske kult,
og lillesøsteren min sa:
"Gina, sa du at du bruker blastere?"
Jeg sa: "Ja, jeg bruker blastere."
Jeg sa: "Jeg er så stolt av det."
Få pulsriflen.
FORTELLINGER FRA FILMKLUBBEN
Vi snakker som i en skole-filmklubb.
- Ja. - Og det interessante
er at
vi begynte med en historie,
med et grunnleggende konsept og et format.
Så stiller vi spørsmål.
Det er nesten som å finne ut:
"Er du like nerdete som meg om dette?"
Det kan være bra...
Guillermo del Toro lærte meg
at om du lager en miniatyr, kan du ha den hjemme.
Du har en rekvisitt.
- Hva sa jeg? - Ja.
Derfor bruker vi moco.
Ja. Jeg elsker motion control, og til Zathura
ville vi gjøre stop motion eller go-motion.
Veldig vanskelig å få folk til å gjøre det da.
Vi laget motion control-miniatyrer
for skipene. Ga det en estetikk.
for det skulle være en nostalgisk film,
men det var en unnskyldning.
Som Jim Cameron som laget Titanic,
så han kunne drive med ubåter.
Det er bare en nysgjerrighet
du prøver å tilfredsstille.
En av oss sa:
"Hva med å ha en Razor Crest som referanse i lyssettingen?"
En annen sa: "Det ville ha vært fint
"med et opptak for å se..."
- Til traileren. - Ja.
KATHLEEN KENNEDY PRODUKSJONSLEDER
Det begynte med:
Skal vi bruke miniatyrer i serien,
hvordan få det til innenfor et stramt budsjett?
For arbeidet har blitt budsjettert og godkjent...
- ...for datagrafikk. - Ja.
Bakgrunnen min er miniatyrer
og motion control, jeg elsker det,
men det blir ikke brukt så mye lenger
fordi det er dyrere.
Så vi måtte finne ut om det fins en garasjeversjon
som er rask og skitten,
til opptakene vi trengte.
John tenkte: "Jeg har en garasje."
Som mini-Kerner.
Slik begynte de.
Vi ville gjøre ett opptak, men det ble mange.
- 14, 13... - Ja.
- 14, 15 opptak. - I tillegg
var den lysreferanse for dataanimasjonen...
Du hadde gjort research på hvordan vi flytter skipet fra opptakene,
så du hadde laget...
Hva var filmen du viste oss?
HAL HICKEL ANIMASJONSREGISSØR
Opptak fra første trilogi, hovedsakelig Et nytt håp,
og fra Imperiet og Jediridderen,
for å vise hvordan skipene beveger seg i de filmene.
Før miniatyrarbeidet.
- Til dataanimasjonen. - Ja...
Du laget den før vi jobbet,
fordi du var interessert.
Det var en stilrettledning,
og den gikk tilbake til Rogue One.
Under Rogue One var det et sideprosjekt
som ikke var direkte relatert til den.
Men siden vi drev så mye med Star Wars,
tok vi opptak fra første trilogi
og undersøkte hva som gir dem det utseendet.
Var det en stjernedestroyer i opptaket,
satte vi inn en dataanimert stjernedestroyer
- for å få match... - Prøve å matche den.
...i motsetning til,
hvordan vi skal modernisere den.
Det begynte slik, og med dette prosjektet
akselererte det for meg. Jeg undersøkte
hvor mye som var bevisste valg
om den visuelle stilen i den første trilogien,
og hvor mye som skyldtes tekniske begrensninger.
Av kamerabevegelsen.
Ikke mange opptak hvor ting kom inn og gikk ut.
- Ja. - I CG skjer det ofte,
men med motion control, miniatyrer er du begrenset av plattformen.
Det fins fysiske begrensninger.
Størrelsen på scenen bestemmer lengden på sporet,
for kameraet beveger seg langs et spor. Modellen står stille.
Kameraet skaper inntrykk av bevegelse.
Men avstanden fra modellen er begrenset.
I Et nytt håp
var modellen av Falcon like stor som dette bordet.
Ca. 1,80 meter.
Du fikk begrenset avstand fra den,
og de skapte avstandsvirkning med vidvinkel-linse.
Ingen opptak i Et nytt håp
viser at Falcon beveger seg langt.
Til Imperiet brukte de en mindre versjon
for å få flere opptak med større avstandsvirkning.
Dette viste hva de kunne gjøre.
Men det kom også en stilistisk komponent fra George,
som stjal scener fra Slaget om Storbritannia og Skvadron 617
for å lage førvisualiseringen av slaget ved Yavin.
Og opptaksdesignen til de filmene
som brukte opptak av virkelige fly,
viste også opptaksstilen...
Og det å skape begrensninger
basert på etterligning av opptak av virkelige ting.
Det var genialt også, for er du i et fysisk rom
med en modell og et kamera uten å kunne bevege dem langt,
hvordan få dynamiske opptak?
Ser du på et opptak av et virkelig fly,
som flyr over himmelen tatt med langt objektiv
slik at flyet ikke beveger seg mye i bildet,
mens bakgrunnen suser forbi,
får du den superdynamiske, raske...
Det var interessant... Så langt tilbake som Iron Man
prøvde vi å lage begrensningene,
vi filmet himmelbakgrunner.
Vi sendte opp jetfly
og filmet bakgrunner mens vi prøvde å ordne dem
og skape begrensningene du snakker om,
fra Slaget om Storbritannia.
Vanskelig å få opptak med to fly,
for da har du tre fly.
Kameraflyet og de andre to,
og du setter alt sammen mens du snakker på radio.
Vanskelig. Vanligvis er opptakene korte og ikke perfekte.
Det ser slik ut, og gjennombruddet
som jeg syntes fikk det til å ligne på Star Wars,
sikkert fordi du ikke kunne spore bakgrunnen bra.
De skjøv alltid stjernehimmelen.
Først da fikk jeg følelsen av ordentlig fart
og de dynamiske egenskapene fra de gamle filmene.
Du bruker det i dataanimasjonen.
Dataanimasjon gir samme følelse.
Dette er interessant,
og det er noe jeg føler
og grunnen til at jeg er i Lucasfilm:
Alle elsker Star Wars,
vet mye om det og kan lese mye om det.
For det fins en historie med Star Wars i selskapet,
for det bygde selskapet.
Og det fins en kunnskap,
akkurat som med jediridderen, som er kjent.
Og når du får førstehånds kjennskap til folk
som jobbet med folkene da,
kan vi si til folk:
"Vi vil at du skal lage Salacious Crumb igjen."
Slike enkle ting,
men arven og det den betyr for dem,
å se entusiasmen.
Det er vanskelig å tro at det etter så mange år
fins slik energi for nye historier i verdenen som George skapte.
Men vi må huske
hvor den kom fra og gå videre med det.
Og det gjør Star Wars unikt,
for du kan bruke det, magien i det,
mytologien bak.
Den historien er viktig for meg,
og den er viktig for Star Wars, som er...
Og det at dere var med, gjorde dette mer spesielt
og relevant.
Norske tekster: Jon Sæterbø