NETFLIX UVÁDÍ
Hej, John-Johne!
Co je?
- Co děláš? - Nic.
Je vedro. Přestaň honit a jdeme.
- Kam? - K zálivu samozřejmě.
- Fajn. - Pohni kostrou!
- Hned. - Hned.
- Jdeš? - K zálivu.
- Hej. - To je fuk.
V pohodě?
Hele!
- Hej! - To byl faul, kurva!
Cože?
Hej, Sandro! Jak to jde?
- Fajn. Ty? - Dobře. Jdete k zálivu?
- Ne, jdeme to Trädgårdenu. - Na zahradu?
Do klubu, ty idiote.
- Sklapni, Nancy! - Naser si.
Chcete jít taky?
Cože? Myslíš, že jsme nějaký vandráci, co lezou do Trädgårdenu?
Vypadáš jako vandrák. Myslíš, že by tě pustili?
Sandro, poslouchej. Něco podnikneme.
Je zadaná.
- Mluvil jsem s tebou? - Ale potřebuje chlapa.
Nepotřebuje. Ne když vypadá takhle.
Zavolej mi, jo?
- Starej se o sebe. - Jdeme.
Vanessa na tebe zírala, brácho.
Nemám zájem.
Fajn.
- Skoč! - Let's go, baby!
Neměla by tu být Yasmin a její gang?
Vsadím se, že pěkný holky jsou na druhý straně.
Tamhle.
Kdybys takhle žil, byl bys jenom doma.
- Vůbec nevíš. - Musím jít domů. Tohle je…
- Já taky. - Vypadněte odsud oba dva.
Stejně odcházíme.
- Tak čau. - Čau.
Mysli dál na ty holky.
Co ty na to?
Ne.
- Jedeme. - Ne.
Ani to nezamknul. Jedeme.
Koukej!
Tyhle domy jsou hustý.
- Ahoj. - Čau!
John-Johne, povídám ti, že tady jednou budeme bydlet.
Hej! Nechcete svézt?
- Ne, díky. - Tahle loď pro vás není dost dobrá?
- Šílený baráky. - Sakra.
Hej. Co to je za místo?
Dobrá otázka.
- Koukej na to. - Sakra! To je ale idiot!
Sleduj tu holku.
Kruci!
- Co je…? - Je tam další.
Hej, pozor! Kurva!
Do prdele! Kurva, kam zmizela?
Co to děláš?
Kurva! Už jedu. Jen klid.
Promiňte. Prosím, pusťte mě.
Pojď sem, Patricie.
Jak ti je? Hm?
- V pořádku? - Ano.
Broučku.
Kéž by bylo víc dětí jako ty.
Pak by to s touhle zemí nešlo z kopce.
Pojďte dál.
Počkejte tady.
Hej. Kam jdeš? Vrať se!
Suchá mikina. Moje kalhoty ti nepadnou, ale...
- Co se to děje? - Patricia měla nehodu.
- Je v pořádku? - Všechno je v pohodě. Díky vám, kluci.
Odvezu vás domů.
Díky za svezení.
- Kdykoliv. Já bych měl děkovat tobě. - V pohodě.
Opatruj se.
…možná to pochopíš. Zapomeň na auto. Dostanu se k tomu. Byli jsme na lodi……
- Co to má na sobě? - Je to hrdina.
Stal se z něj Švéd?
- Poslouchej, víš, co udělal? - No tak, povídej.
- Snažím se, ale pořád mě přerušuješ. - Řekni to.
- Držte huby! Tady se lidi snaží spát. - Drž hubu!
Sklapni, ty zmrde! Pojď dolů!
Bože, Franku. Musíš to tu natřít.
Jo.
To říkáš každý rok.
Ahoj, babi. Ahoj, Bille.
Ahoj, zlatíčko.
Rozhodnutí, které…
Ještě sis nevybrala, kam půjdeš na školu?
Příští týden, kdy…
Hm?
Rozhodně.
Přátelé, které poznáš ve škole, zůstanou tvými přáteli na celý život.
Pomohou ti k budoucnosti nebo ji zničí.
- Vybírej moudře. - Protežování začíná brzy.
Říkej tomu, jak chceš. Já pracuju už 40 let a práce…
To je jen malá část rovnice.
Malá část? Tak co je ta velká?
Kontakty?
Ano.
Jsem si jistý, že Elisabeth najde školu, která jí bude vyhovovat.
Jo. Hladovět rozhodně nebudeš.
- Víš, jaká škola to bude? - Ne.
Brzy se to dozvím. Sacha říká, že budu na pořadníku.
Tak jo.
Na co?
Herecká škola.
Čemu se směješ?
Ne, co? Je to… Překvapilo mě to.
Takže tohle tě baví?
Tak jo.
A co kamarádi?
Pojď už!
- Co tím kurva myslíš? - Nemluv sprostě.
- Je mu jedno, co si jeho přátelé myslí. - Jdi na dramatickou školu, jestli chceš.
Kromě toho má nad ostatními dětmi výhodu.
Dostaneš se tam kvůli pozitivní diskriminaci.
Pak mi zavolej.
Tak už ses rozhodla, co chceš v létě dělat?
Nemusíš tu být celé léto, ale zůstaň aspoň na pár týdnů.
Přemýšlel jsem nad tím.
Rozhodl jsem se to tu prodat.
Je to moc práce.
Hm?
Stěžovala jsem si snad někdy já, že je tu moc práce?
Ano, stěžovala.
I když máme personál.
Nebuď směšný.
A co Meggy a Kasper?
Je to správné rozhodnutí.
Nepotřebujeme to.
Tvá matka tu strávila každé léto.
To pro tebe nic neznamená?
Tobě to bylo jedno, když žila, tak proč se staráš teď?
- Sednout! - Nech toho.
- Sednout! - Nech ji být!
- Sednout! - Victorie!
Nech ji být. Sedni si. Promluvíme si.
Byl bych rád, kdybys na ni nekřičela.
- Nemáte právo… - Ale mám.
- Ne! - Dobře. Patricie, pojď.
Jo…
Jsi nemožná.
- Jak může tvoje máma chodit s Herákem? - Herák?
Jo, píchal si heroin, než šel sedět.
Taky jsem slyšel, že ho každý den mlátí.
- To by stačilo. - Smažka zkurvená.
- Kam jedeme? - Na zámek.
To jako vážně?
- Nejspíš jsou doma. - Jsou na venkově.
Cože?
Kdybys poslouchal, slyšel bys, že to říkal.
Kdy?
Když jsi tam seděl a fantazíroval o její sestře.
Když jsem byl mladší, myslel jsem, že se jezdí do země, odkud jsme.
Vždyť na nás byl hodný.
JJ, kámo…
Hele, nikdo, kdo je tak bohatý, není hodný.
Buď on, nebo někdo z jeho rodiny, s někým, jako jsme my, jednou vyjebe.
Půjdeme dovnitř, šlohneme cennosti a padáme. Žádný očumování, jasný?
Rozhodně.
Sluggo, klid.
Co je?
- Co když nás uvidí sousedi? - Řekneme, že jsme opraváři z Polska.
Vím, že chceš čuchat její kalhotky.
- Čí kalhotky? - Tvojí mámy!
Nebo tu můžeš zůstat a hlídat. Je to na tobě.
No tak, lidi.
Honem.
- Znáš vůbec ten kód? - Klid.
Co jsem vám říkal?
Hej, ruce vzhůru!
- Co to děláš? - Ani není nabitá.
- Nemávej tu s tím! - Mluv potichu, kámo.
Ta je starýho. Není to ujetý?
Vrať to tam.
Ani omylem, už je moje. Co tady děláš?
- Zhasla jsi světla? - Ano, myslím, že ano.
- Dneska pracuje Sabina? - Ne.
Má něco?
- Ne, už jsem se díval. - Přijdu za tebou.
Zůstaňte v autě.
Kluci!
Tak jo.
Tohle je vážná věc.
Protože nebyla uzamčená, mohl byste přijít o licenci.
To ode mě bylo velmi lehkovážné. Mívám ji v sejfu na zbraně, ale…
…měl jsem toho moc, takže…
- Nic jiného vám nechybí? - Ne.
- Zavolejte, kdybyste si na něco vzpomněl. - Jistě.
Výborně.
Opatrně.
Tak se podíváme.
Tak co?
Ne?
Zlatíčko…
To nic.
Čemu se směješ?
Já to věděla!
Vzali mě!
Jsem na tebe pyšná.
Hej, Sluggo!
Sluggo!
Vzali mě, kámo!
- To kecáš? - Ne, podívej.
Co jsem ti říkal? Gratuluju, kámo.
Díky, chlape.
V dnešní době pořádají party jenom laciný holky.
- Jo, souhlas. - Viděli jste Maju?
Chtěla pozvat lidi z naší třídy. A jí popřála jen hodně štěstí. Bylo to…
Jde to dobře, kámo.
- Sakra! - Děláš si prdel, viď?
- Promiň. - Co kurva děláš?
Promiň.
Dobrý den.
Jeď!
Děkuju.
Všem vám blahopřeji! Zvládli jste to. To je úžasné.
Jmenuji se Jacob.
Většina z vás mě potkala při přijímacím testu.
Tak se představíme a řekneme, proč jsme se přihlásili na herectví.
Pardon, že jdu pozdě.
Začneme s tebou, Ullo.
Zdravím, já jsem Ulla.
Moje máma je návrhářka kostýmů, a díky tomu se zajímám o drama.
Vždy tam byla skvělá atmosféra.
No, až na pár výjimek. Ano.
John-Johne?
Zdravím, jmenuju se John-John a chci být herec.
To je všechno.
Dobře.
Vítejte, Elisabeth.
Ehm…
…moji rodiče v kultuře nepracují, tak doufám, že to není požadavek.
Jo. Každopádně se jmenuju Elisabeth.
Těším se, až vás všechny poznám.
Sheilo?
Čau. Pamatuješ si mě?
- Zachránil jsi Patriciu, viď? - Jo.
- Šílený, co? Kdo by to čekal? - Já nevím.
- Vy se znáte? - Ne.
- Řekla jsem něco, co tě urazilo? - Jako co?
Reagovala jsi, jako bych se vytahovala.
No a ne snad?
To byl jen vtip.
Musím jít, ale pak…
…se uvidíme.
Co má za problém?
- Co? - No… To je fuk.
Ty sandály tě nesmí zmást. Je fakt přísný.
- Fakt? - Jo, zeptej se mojí ségry. Vyrazil ji.
- Cože? Co udělala? - Nic. Zmeškala pár hodin, takže…
- To je šílený. Já myslel, že je v pohodě. - Jo, když se mu líbíš.
Já jdu sem…
- Takže… - Super.
Tak zítra.
Hele…
Znáš Elisabeth, že jo?
Tak trochu. Máme pár společných přátel.
Chtěl jsi předtím něco říct?
No…
- Myslím… že je trochu smutná. - Proč?
Nedávno jí umřela máma, je to pár měsíců, takže…
Jak bylo ve škole?
Já nevím.
Všichni jsou z Södermalmu a jejich rodiče jsou spisovatelé.
Chápu. To se dalo čekat, ne?
Jo, to asi jo.
Až na jednoho kluka. Hádej, koho mám ve třídě.
John-Johna.
- Toho John-Johna? - Ano, toho.
Páni.
Můžeš ho pozvat na mou oslavu?
Tati, může přijít na mou oslavu?
Nejsou na přijetí potřeba nejlepší známky?
- Proč by neměl nejlepší známky? - Ne, máš pravdu.
Ale prosím, může přijít?
Budeme to mít komorní.
Tak proč jsi pozval všechny svoje zaměstnance?
Abych mohl náklady napsat na firmu.
Jo, to je chytrý.
Počkej.
- Jsi v pohodě? - Jo.
Hele, já…
Říkal jsem si…
Jestli jsi bez peněz nebo něco, tak řekni.
Jsem v pohodě.
Chci říct…
- Je to lepší než se dostat do problémů. - Proč bych měl mít problémy?
Vím, že jsi fajn kluk, ale…
- Tvoji kamarádi - Co je s nima?
Všichni dřív nebo později skončí v base.
- Díky za tip. - Tobě to přijde vtipný?
Nech mě vychcat!
Nezklam svou mámu. Tvrdě kvůli tobě pracuje.
Zasranej rádoby polda.
Zasranej idiot.
- Jestli myslíš, že je snadné… - No tak, soustřeď se.
- Co chceš? - Přijde mi, že nic nechce.
- Ne ona, ty. Co chceš? - Chci dělat jinou scénu.
- Kolik lidí se do tohoto ročníku hlásilo? - To nevím.
Potřebuju, aby ses soustředila.
Dobrá, tak znova.
- Jak ses sem dostal…? - Stačí! Sedni si.
Sheilo.
Elisabeth?
- Zapomněla sis scénář. - Díky.
Ty mě necháš s těma veganama?
- To zvládneš. - Víš to jistě?
Vím to jistě. Tak zítra.
Počkej…
Ehm…
Slyšel jsem o tvé mámě.
Co jsi to říkal?
Slyšel jsem, že zemřela.
Kdo ti to řekl?
- Na tom nezáleží. - Ví to celá třída?
- Já nevím. - Tak ty nevíš?
Rozhodně.
Rozumím.
Dej… Příští týden.
Jen pár míst obvolám a pak to zařídím.
Opravdu se moc omlouvám.
To je skvělé. Sbohem.
Skončím s tím, slibuju.
Dnes si procvičíme výraz těla.
Proč? Protože secvičíme hru, kterou pak zahrajeme v aule.
- Před celou školou? - Ano.
A příbuznými a castingovými agenty.
Netvařte se tak nervózně. Tak to tu chodí.
Bez diváků to není divadlo, ne?
Máme dvě podmínky…
Musí mít maximálně půl hodiny a nesmí v ní být žádný dialog.
- Rozuměli všichni? - Hm.
Hele…
- Promiň za ten včerejšek. - To nic.
Ehm…
Slíbila jsem Patricii, že…
…tě pozvu na její narozeninovou oslavu.
Jako fakt?
Nechci vám rušit rodinnou oslavu.
Přijdou tátovi kámoši, takže budou lidi, které neznám ani já.
Tak jo.
Bude to formální? Mám si vzít oblek?
Možná košili.
Tak jo, budu tam.
Tak jo.
Možná bych ti měla dát svoje číslo, ať ti pak napíšu podrobnosti.
- Vyfoť se, ať vím, kdo volá. - Kolik Elisabeth znáš?
Šest, sedm, osm…
Vyfoť se.
To je dobré.
Tak jo, musím jít, ale…
- Uvidíme se zítra. - Dobře.
Mami! Máme balicí papír?
To je pro mě?
Proč jsi neřekl v obchodě, ať ti to zabalí?
Máš účtenku?
Dej to sem.
Vrať mi to!
Dej mi to! Přestaň mě otravovat.
Šlehnul sis?
Proto se chováš jak debil?
Slyšel jsem, že se ti říká Herák.
Je to pravda?
Jasně, že je to pravda.
Vypadáš jako smažka.
Ví to máma?
Smažko zkurvená.
Co to děláš?
Ne!
Jen klid!
Klid. Sluggo!
Sluggo, pomoz mi!
Pusť mě, kreténe! Pusť mě!
Au! Tak jo.
- Pusť mě. - Ty ubohej kreténe, vypadni odsud!
- Jen klid. - Vstávej. Vypadni.
Jo.
- Rychle! - Jen klid.
Jestli tě tu ještě uvidím, zabiju tě.
Vždyť už jdu.
- Jsi v pořádku? - Au.
Jak ti je?
- Ahoj. - Ahoj.
Jo, já vím, je tu dost lidí.
- To není moc komorní rodinná oslava. - Ne.
- Nemusel jsi nic nosit. - Není to nic moc.
Patricia je dole.
Jo. Potřebuju něco k pití, ale na baru mi nenalejí.
- Můžeš to zkusit? - Jasně.
- Čau! - Ahoj. Tys přišel.
Ovšem.
- Všechno nejlepší. - Děkuju!
- Ahoj. - Zdravím.
- Jaký to je pocit? - Paráda.
- Super. Tak opatrně při skákání ze skály. - Jasně.
To byl John-John.
- Zdravím! - Dvě skleničky, prosím.
- Čeho? - Šampaňské.
- Ano, prosím.
- Rád tě vidím. - Byl jsi pozdravit Patricii?
Takže ses dostal na ekonomku? Gratuluju.
Děkuju.
Přišel jsem tě pozdravit.
Slyšel jsem, že jsi Patriciin hrdina. Karl.
- John-John. - Posaď se.
John-Johne. Bydlíš poblíž?
Jo, přímo na druhé straně zálivu.
Elisabeth!
- Ahoj. - Ahoj.
- Ráda tě vidím. - Ano, nápodobně.
Když jsem byl mladší, také jsem snil o herectví.
Absolvoval jsem několik kurzů ve státech,
ale je to trochu finančně nejisté.
Ale je od tebe odvážné usilovat o kariéru, ve které se málokdo uplatní.
- Jasně. - Pro lidi jako ty to musí být těžké.
- Jak to myslíte? - Já… Nemyslel jsem…
Jen jsem myslel, že to musí být těžší pro děti, které pochází…
- O čem se bavíte? - Mluvíme o herectví.
- Kalle říkal, že studoval herectví. - Ano.
Vážně?
Ne, ano, bylo to hlavně pro zábavu.
- Proč jsi přestal? - Nebylo to nic pro mě.
Jasně, a pak ta ekonomická nejistota.
To je škoda.
Chci ti něco ukázat.
Promiň za tátovy kámoše.
V pohodě.
Doufám, že ti nepřijde, že tu musíš být.
To rozhodně ne.
- Co jsou tyhle zač? - To nevím. Dostala jsem je.
- Jsou dobré? - Můžeš je vyzkoušet.
Super.
Slyšíš něco?
Ty jo, vůbec nic neslyším!
- Jsem ráda, žes přišel. - Cože?
Dobrý zvuk, co?
Jo. Dej vědět, až tě omrzí.
Byla ti hrozně podobná.
Jak se jmenovala?
Lotta.
Elisabeth!
Už běžím! Vteřinku.
- Musím jít. - Stejně odcházím.
- Uvidíme se ve škole. - Jo.
Co se stalo?
Opustil mě.
Myslela jsem, že nám to klape.
Jedině dobře. Je to debil.
Vy jste se pohádali?
- Hm? - Ne.
- Zase někoho potkáš. - Ne.
Nic si nezasloužím.
Co?
Připravený? Neupusť to, jasný?
Mám to.
- Policie, otevřete. - Otevřete!
Policie!
- Máš ještě něco? - Ne.
Dobře, jdeme na to. Výraz těla.
- Ano. - Tak jo.
- Vyberte si zvíře. - Dobře.
Pes? Tak jo.
Au! Počkat.
Pardon.
Chovejte se jako psi.
Pohybují se takhle, že?
No tak. Zkuste se soustředit.
Vlci jen tak nepostávají. Ne.
Musíme se někam dostat. Berte to vážně.
Tak jo,…
Uděláme něco abstraktního. Když se…
- Přidej se. - Ne, já zůstanu tady.
- No tak, pojď. - Ne…
Dobře.
Ano. Uděláme vlnu?
Stoupneme si do kroužku.
- Ne - Co?
- Kdo vás sem pustil? - Bylo otevřeno.
- Víte, kolik to vybavení stojí? - Jen zkoušíme.
Vypadněte.
Ven!
Musím jít, ale uvidíme se na té party.
- Ano. Ahoj. - Ahoj.
- Jedeš metrem? - Ne, čekám na odvoz.
Četla jsi ten rozbor textu?
Ne, ještě ne.
Hrají to v divadle, tak…
Říkal jsem si, že to bude snazší, když to uvidíme.
Jsou ještě lístky?
Ano. Ulla nám je sežene.
- Jasně. - Jsi pro?
- Ty, já a Ulla? - Ne, ta už to viděla.
- Takže rande? - Ne, ne… Chci říct…
- Spíš jako úkol do školy. - Hm.
- Nebo se můžu zeptat Staffana. - Ne, chci jít.
Tak jo.
- Víš, kde to je? - Ano.
- Dělej! - Už běžím!
Uvidíme se večer. Ahoj.
- Měj se. - Zavolej. Ahoj.
- Jdeš ven? - Do divadla.
Takové věci mi musíš říkat.
Musím zpátky do práce. Chci, abys dělala Patricii společnost.
- Nemůžu ji hlídat každý večer. - Není to každý večer.
- Včera i předevčírem. - Musíme si pomáhat.
- Tak můj společenský život umřel s mámou? - Nech toho.
- Patricia tě potřebuje. - Ne, potřebuje tebe.
Nemůžu být na dvou místech současně.
Musím pracovat, abychom vyšli. Tak to prostě je.
Chápu, že je to únavný, ale nemůžeš mít všechno.
- Pak ti zavolám. - Ne. Řekl jsem, že zůstaneš doma.
- Uvidíme… - Ne !
Dneska ne.
Volané číslo je nedostupné.
- Holkám z vyšších kruhů se nedá věřit. - Co ty o tom víš?
Není jediná, kdo se chce bouřit. Jmenují se Cilla, Pernilla, Camilla…
V mobilu mám i Anniku.
Zaprvý, nemám se švédskýma holkama žádný zkušenosti.
A zadruhý, souhlasím s JJ. Taky chci švédskou holku.
Je mi jedno, odkud je. A kdy jsi měl nějakou Camillu?
Ukážu ti Camillu.
- Tohle je Camilla. - Vytáhl telefon.
Ztlum tu hudbu.
Ztlum to. Haló?
Ahoj. Promiň, snažila jsem se ti dovolat.
Musela jsem zůstat doma.
- V pohodě. - Drahoušku.
- S kým to mluvíš? - Vybila se mi baterka.
Kde to jsi?
Jsem v autě.
- Eh… - Drahoušku!
Chceš přijet sem? Můžeme na tom textu pracovat tady.
Jo, jasně. Stavím se.
- Tak jo. - Ahoj.
- Ty fakt nevíš, kdy přestat! - Hej, JJ bude…
Drž hubu!
- Ahoj. - Čau. Poznáváš mě?
Ano, poznávám. Jak je.
Pohoda. Nemůžu si stěžovat.
Chceš se projet?
- Máme úkol. Otevři. - Hej, klídek, jo?
- Jak je? - Super. Co ty?
- V pohodě. Donyo, tohle je… - Elisabeth.
- Co jste dělali? - Nic, jen jsme si povídali.
- Měli rande, ale ona se na něj vykašlala. - Sklapni!
Musela jsem hlídat sestru.
Máme úkol do školy a mně se vybil mobil…
- Takhle to na ni zkoušíš? - Kdy jsem řekl, že je to rande?
Nesmíš to tak hrotit, brácho.
Co vaše holky?
Chodím s jednou holkou. Nevěříš? Fakt!
- Sklapni, prosím. - Snědl jsi ten česnek?
Jo, bylo to dobrý.
Jak jde trénink?
Jestli jsi tak nakamakej, jak říkáš, tak se z toho dostaneš.
- Vypadá to, že to nefunguje? - Co?
- Už se těšíš do posilky? - Elisabeth.
Mám důležitou otázku, můžu?
Moc důležitou.
- Honem, k věci. - Klid, brácho.
Všichni kluci to řeší…
Umí JJ hrát?
- Ne. - Ne.
Jde mu to?
To záleží.
Řekla bych…
Od jedný do desíti?
Slušná…
Těžká situace.
- Jen to řekni. - Čtyřka?
Co? Do háje.
Co ty na to, hm?
Poslyšte, jasně, že umí hrát. Dostane nás všechny do Hollywoodu.
Brácho, ten nás nedostane ani do centra.
Počkejte. Uvidíte.
Nevěříš mu?
Elisabeth, mám otázku. Umíš hrát?
- Dobrá otázka. - Jasně, že umí hrát.
- Umíš? - Ne, nebo nevím.
Ano, umí. Přísahám.
Zahraj nám.
- Teď? - Jo.
- Ne. - Klid, brácho.
O co jde?
- Nechte ji být. - Co?
Čeho se tak bojíš?
- Tady? - Nechte ji být.
- Ne. - Klid, brácho.
- Neodvážíš se? - A ty?
- Jo. - Jo, tak já taky.
- Co budeme hrát? - Něco vyber.
- Rozcházíme se. - Dobře. Ty se mnou?
Myslíš, že by ses ty rozešla se mnou?
- Ukaž nám, co umíš. - Klid, brácho.
Připravená?
Elisabeth…
musíme si promluvit. Nevím, jestli sis všimla…
ale moc ti ted nezvedám telefon. Řeknu ti, jak to je.
Už se mi nelíbíš.
Tenhle vztah nefunguje.
Už to nevydržím. Jen mi to ubližuje.
Já…
- Líbí se mi jiná holka. - Páni.
- Našel jsem jinou holku. Promiň. - Klasika.
Takže je konec.
Jen ti říkám, jak to je.
Můžeme být kamarádi. To je v pohodě.
- Čemu se směješ? - Sklapni a pokračuj.
O co jde? Já to nechápu. Ty… Proč pláčeš?
Až začneš vydělávat, budeme ti dělat bodyguardy.
- Já budu manažer. - Manažer?
- Ty a manažer? - Sklapni.
- Prosím. - Prosím.
- Yalla. - Ahoj.
- Ahoj.
Zatím. Yalla.
- Měla bych jít. - Tak zatím.
Nedoprovodíš mě domů?
Je tma a tys mě vzal do horší čtvrti.
Tak jo, jdeme.
Tak jo. Dobrou noc.
Táta ještě nepřijel.
Aha…
Nechceš si zaplavat?
Máš kluka?
- Kluka? - Chodíš s někým?
- Tak kdo je to? - Kdo?
- Ten kluk na oslavě. - Kdo?
Víš, koho myslím.
Jonas?
Vysoký, blond? S ďolíčky?
Jo, možná.
Čemu se směješ?
- Je to můj bratranec. - Aha.
Ty máš holku?
- Ne. - Proč jsi zaváhal?
Co?
Elisabeth?
- Co to děláš? - Plavu.
To vidím.
Promiň, že jsem zvedl hlas a díky za pomoc.
Jasně.
- Dobrou noc. - Dobrou.
Musím jít, ale…
- Uvidíme se na party. - Jo, uvidíme se tam.
Haló, kde jste?
Neslyším tě.
Cože?
Neviděl jsi Elisabeth?
Ne, promiň. Neviděl.
Potkala jsem tvojí ségru. Je fakt super.
- Teď? - Jo, byla u baru.
- Panna? - Ne.
- Kozoroh? - Jo.
Ano?
- Říkal jsem to! Já to poznám. - Vždyť jsi hádala desetkrát.
Co to děláš?
Elisabeth…
Ahoj, co je?
- Jedete do města? - Jo.
- Možná. Kam jedete? - Hodíte nás k nejbližšímu metru?
To by neměl být problém.
To je ale hezká holka.
Víte co?
Možná si ji odvezu spíš domů.
Jdeme za kamarádem, takže…
- Takže už nechcete odvézt? - Ne, díky. Jdeme.
- Ne. - To by stačilo.
Víš co? Půjčíš mi telefon?
- Nech ji být. - Musím zavolat kámošovi.
Co, nemůžu si ho půjčit?
Peněženky a šperky.
- Teď. - Pohyb!
Výborně. No tak.
Pohyb. Dělejte.
Co to děláš?
Co to je?
Nech toho, chlape.
Dej mi ty hodinky.
Jsou falešný.
- Je mi to u prdele. Stejně je chci. - Ne.
- Dej to sem! - Dej mu je.
Dej mu je!
Poslouchej ji.
- Co to děláš? - Naser si!
Dej mu ty hodinky!
Dej mu ty hodinky.
Nestalo se ti nic?
Jsi v pořádku?
Elisabeth?
Jsi v pořádku?
Moc mě to mrzí.
Proč jsi jim nedal ty hodinky?
- Elisabeth, počkej! - Nech mě na pokoji.
- Elisabeth! - Řekla jsem, ať mě necháš!
Nastup si.
Drž se dál od mojí dcery, jasný?
- Přestaneš se s ním vídat. - Takže nás vykradou a už ho nesmím vidět?
- Mohlo se to stát komukoli. - Ne, to nemohlo.
Kluci jako on jsou magnet na průsery.
To vloupání nebyla náhoda.
Jak to myslíš?
- Víš, jak to myslím. - Ne, nevím.
Mluvíš jako zaujatý dědek.
Dobře, tak budu upřímný. Jsi sobecká, naivní a hrozně rozmazlená!
Prober se.
Máš štěstí, že se ti nestalo nic horšího.
Mimo školu se s ním nebudeš vídat.
To je… Ne.
Běž spát.
Jsi zamilovaný?
Copak ona necítí to samé?
- Myslím, že ano. - Tak vidíš.
Dělej, co můžeš.
Bude to dobrý.
Bude to dobrý, broučku.
Elisabeth?
- Chci s tebou mluvit! - Ticho. Všichni spí.
Kdybys mě pustila dovnitř!
Půjdu dolů.
Posral jsem to. Pořádně.
Mrzí mě to.
Mohlo se to dost zvrtnout.
Proč ses s těma klukama hádal?
Ty hodinky nebyly moje.
Neměl jsem si je brát.
Jsou drahé.
Tak proč je nosíš?
Abych na tebe udělal dojem.
Promiň.
Co mám dělat? Udělám cokoliv. Co mám dělat?
Podívej…
Zamiloval jsem se do tebe. Opravdu.
Tohle jsem ještě necítil.
Nedokážu být bez tebe.
Jsi mokrý.
Máš kondom?
Myslím, že jo. Mám.
- Plánoval jsi to? - Cože? Ne.
Dělám si srandu.
- Kam to jdeme? - Pojďte. Řekla mi o tom ségra.
- Ahoj. - Ahoj.
Tak jo.
Jestli to někomu ukážete, zabiju vás.
- Ty kráso. - Jo.
Panebože!
Kolik ti je tady roků?
Sluggo.
Sluggo!
Střih. Pěkně!
- To bylo úžasný. - Bylo to skvělé.
To je on?
Neví, že je po všem? Proč pořád volá?
Nevím, co ho to napadlo.
Dej vědět, kdyby ti ještě volal. Vyřeším to, jo?
- Tak jo. Ale slib mi, že to necháš být. - Slibuju.
- Tak kdy mě někam vezmeš? - Slibuju, vezmu.
Kdy se můžu zastavit?
Sluggo.
Jen si s ním promluvím. Hned jsem zpátky.
Čau.
Představím ti kámoše.
Naskoč.
To nemohu. Je to nemožné. Mám…?
- Aspoň nejsme tak špatní. - Špatný? My zaválíme.
To se uvidí.
- Jsi nervózní? - Ne.
Haló, tady Elisabeth.
Ano, je tady.
Je to pro tebe. To je Sluggo.
- Haló? - Potřebuju hned svoje věci, jo?
- Dobře. Končím v pět. - Řekl jsem hned.
- Dobře, už jdu. - Tak jo.
Musím jít.
- Stalo se něco? - Ne.
- Co? - Nic. Tak zítra.
- Co se stalo? - Prostě mi dej tu tašku.
Musím ti něco říct. Nevyšiluj.
Nic neslibuju. Prostě to řekni.
Posral jsem to.
Jak to myslíš?
Ty hodinky s modrým řemínkem jsou pryč.
- Děláš si srandu? - Půjčil jsem si je a okradli nás.
Kdo?
Dva chlapi. Nikdy jsem je neviděl.
Ty jsi fakt debil. Jak to hodláš vyřešit?
- Budu pracovat přesčas. - Pracujete přesčas? Jsi idiot?
Co?
Proč nosíš hodinky za 200 tisíc?
- Děláš si ze mě prdel? - Co?
Kdybys nebyl můj kámoš, tak tě seřežu. Máš štěstí, že mi na tobě záleží.
Zasranej idiot.
Chápeš, co jsi udělal? Nakopou mi prdel, když jim nezaplatím.
Teď je to na tobě, kurva.
Vím, kde by něco bylo.
- Kde jsi byl? - Nikde. Jen venku.
Není tam.
- To je tvoje taška? - Proč je tady?
Jasně, že je to jeho taška.
Omluv se Patrickovi.
- Nikdy. - Vyhrožoval jsi mu?
Cože? Co jsi jí kurva řekl? Ne, vždyť mě zmlátil.
Zmlátil mě a já a Sluggo jsme ho vyhodili. Přísahám, že mě praštil.
Sklapni! Co ti sakra řekl?
Broučku. Prosím.
Omluv se mu. Prosím tě.
Seber se a přiznej, co jsi udělal.
Nebo mám zavolat poldy?
John-Johne. Omluv se Patrickovi.
- Pusť. - Pusť.
- Přestaňte! - Pusť to!
- Přestaňte!
- Pusť tu tašku. - Nech ho být.
Přestaň! Přestaň…
Pustíš ho?
Musíš odejít.
- Jen jsem ho chytil. - Vypadni.
Vypadni.
Mají hodnotu 140 až 150 tisíc.
Musím to zkontrolovat, ale za tolik se prodávají.
- Co se děje? - Došlo k vloupání.
Cože?
Poslouchejte, všichni…
- Dneska to musíme zrušit. - Ne!
Promiňte. Moc se omlouvám.
Uvidím, jestli najdu řešení…
ale…
Ale teď nevím.
Kde je John-John?
Jo. Já vlastně nevím.
Slyšela jsem…
že se dostali přes střechu.
Co tím chceš říct?
Ne. Nic.
- Čau. - Ahoj.
Promiň mi to.
Všechno jsem zkazil.
Zasloužíš si někoho lepšího. Promiň.
Stalo se něco?
Měl jsem ti to ukázat už dávno, ale…
Nechtěl jsem to říct policii po tom, co udělal pro Patricii.
Asi jsem měl, ale…
Mrzí mě to.
Je to vyřešené. Zítra odjíždíme.
Psal jsem bratranci. Můžeme u něj dva, tři týdny zůstat.
- Co na to říkáš? - Jo.
Bude to fajn, věř mi. Uvolníme se.
Jenom doufám, že nechrápeš.
John-John se ti neozval?
Ne.
- Zkoušela jsi mu volat? - Ne.
Škoda, že se to stalo.
Když se ti ozve, řekni mu, ať mi zavolá.
- Proč? - Chci si s ním promluvit.
Necháte ho pokračovat?
Kdybych se do školy vloupala já, nechali byste mě pokračovat?
Myslíš, že je to nefér?
Viděla jsi naši ročenku?
Taky mě to zklamalo.
Ale já se ho nevzdám. Ne tak snadno.
Myslel jsem, že to bude obráceně.
Jak to myslíte?
Myslel jsem, že skončíš ty.
Dobře, chápu. Jasně.
Jasně, chápu.
Zatím ahoj. Pusu. Měj se.
- Už jde? - Jo, ale znáš ji.
- Jak to vypadá? - Vypadá to, že tě někdo zmlátil.
Pamatuješ, jak jsi vyjel na Hakima?
Zkopal tě do bezvědomí.
- Nic to nebylo. - Nic? Děláš si prdel?
- Měl jsi oko jako moje pěst. - Přeháníš.
Ty holky brečely, jako by viděly vraždu.
Proč jste se vlastně prali?
Už ani nevím.
No vidíš.
Život jde dál, že jo?
Že jo?
Neber si to tak, kámo.
Ty a ona? To se vyřeší. Věř mi.
- Hned jsem tu. - Kam jdeš?
Hej! Hej, kreténe!
Jsi hluchej? Proč mě sleduješ?
Nevolej jí. Nepřibližuj se k ní. Teď je se mnou. Chápeš to?
Na čubku si písknu, kdy budu chtít.
Seřežu tě teď a tady.
Zopakuj to.
Já si to myslel, ty kreténe.
Kde to je?
- Kam jsi to dal? - Pojď se mnou.
- Dej to sem. - Dostaneš to zpátky.
Kam jsi to dal?
- Pohlídám to. - Dej mi ho.
Co budeš dělat? Zničíš si život?
- Zemřel přímo přede mnou. - Já vím, ale to nezměníš.
- Tohle mu neprojde. - Odpal!
Zpátky! Dost!
- Zůstaň tu. Zavoláme poldy. - Poldy?
Zbláznil ses?
Prosím, zůstaň. Prosím.
Je navždy pryč. Nechci ztratit i tebe.
Prosím, poslechni mě.
Nepřibližuj se. Zpátky!
- Haló? - Ahoj, tady Kiba. Kde jsi?
Naskoč si. Dělej. Vím, kam má namířeno.
- Připravená? - Ano. Jeď!
Tísňová linka.
Ne.
- Dýchejte. - Co se stalo?
- Řekněte mi, co se stalo! - Jen klid. Podívej se na mě. Jen klid.
Je to v pořádku. Nikomu se nic nestalo.
Tak jo.
Výborně. Jste v klidu?
- Ano. - Dobře.
Elisabeth?
Posloucháš mě?
- Co to děláš? - A co ty?