SERIÁL NETFLIX
„KDYŽ NEMŮŽU BÝT NEJLEPŠÍ Z NEJLEPŠÍCH, BUDU ASPOŇ NEJLEPŠÍ Z NEJHORŠÍCH.“
Vytáhněte ho ze mě, krucinál!
- Tlačte, paní Olofssonová. - Zmlkněte!
- Pozor na cigáro! - Uklidněte se, paní Olofssonnová.
Zmetek zatracenej!
Už vylez, ty smrade!
Křičeli na mě, ať už vylezu.
Nesnáším, když mi říkají, co mám dělat,
tak jsem byl vevnitř, co nejdéle to šlo.
Navíc, nesnáším klece a venku na mě čekal celý svět.
Mejdany, banky, holky a spousta srandy.
Jde se na věc.
Svoboda!
Můj první útěk z vězení.
Je to kluk.
Můj chlapče!
A jak křičí!
Je krásný.
Bylo jasné, že nejsem obyčejné dítě. Byl jsem unikát.
Vždycky to tak bylo.
Fakt unikát.
Ten má páru.
Povím vám svůj příběh od začátku.
Bude se jmenovat Clark.
Jako Clark Gable.
Clark Oderth Olofsson.
Celou pravdu a nic než pravdu.
To slibuju.
Norrmalmstorg je plné policejních aut.
…rozovor s Clarkem Olofssonnem uvnitř banky…
Spojují mě hlavně se slavnou bankovní loupeží na Norrmalmstorg.
BANKA
Ber to živě!
- Ale do toho mě zatáhli. - Kde je Clark?
Myslím stockholmský syndrom.
Rukojmí, sláva a tak…
Drama se protahuje.
Těch pár dní bylo super, ale já toho mám na triku daleko víc.
BYL TO CLARK!
PODLE PRAVD A LŽÍ
Ale vezmeme to od začátku.
ULICE HÄLLSKRIFTS 4, 1952
Tak se mi to líbí!
- Tuhle miluju. - Já taky.
Ptali se mě pořád dokola…
„Co byste mi řekl o vašem dětství a rodičích?“
Kdybych dostal peníze za každého cvokaře, který se mě na to ptal,
nemusel bych vykrádat banky.
Hyjé!
- Tys mě praštila lahví? - To si piš.
Já tě žeru!
Vstaň a tancuj!
Prásk.
Jsi mrtvej.
Dívejte se do foťáku.
Byli jsme jako každá jiná rodina. Normální a milující.
Stranil jsem se ostatních a vycházel jsem se ženami.
Líbily se mi. Hodně.
Jak říkám, normální rodinka.
Na co čumíte? Podělaný sousedi.
- Stene! - Nikdy jste neviděli vanu?
- Jak se teď mám vykoupat? - Drž hubu, krávo!
- Ukradl mi kolo! Stůj! - Vrať se!
A pokud jde o holky… Vždycky jsem se uměl rychle zamilovat.
Samé jedničky, Clarku. Jsi šikulka.
Přišlo to mrknutím oka.
Zamiloval jsem se každý den.
Miluju tě.
Co je? Vzpamatuj se.
Tak fofr, kůže líný.
Krucifix. Tohle není domov důchodců!
Dáš si?
Dám ti ho za pusu.
Na tvář.
Já se ženám taky líbil.
A já miloval úplně všechny. Jakýkoliv typ.
Dvě cigára, prosím.
Prachy jsem uměl vydělat taky.
- A pivo. - Ještě jedno?
V deseti jsem vydělával víc než máma a táta dohromady.
Za peníze jsem si kupoval jedinou věc, na které mi záleželo.
Svobodu.
Právo mluvit, myslet a jednat, jak se člověku zlíbí.
Ulla z tátovy pekárny byla moje první.
- Ullo? - Clarku…
Nějakou dobu jsem ji nahlodával, až nakonec podlehla.
Tak teda pojď.
Ulla… Sakra, ta byla.
Jeden párek.
Jsem zamilovaný celý život.
Vybral jsem fůru bank, pařil, chrápal s kdejakou holkou.
V životě jsem nepracoval poctivě a stejně jsem měl peníze.
- Ronny, krade ti moped! - Ty spratku, vrať se!
Žil jsem výhradně podle svých pravidel a užil si kopec srandy.
Šest měsíců v diagnostickém ústavu.
Je mi ukradený, co si o mně lidi myslí.
Takový jsem a nebudu se za to omlouvat.
Čtyři měsíce v ústavu.
Pracky pryč!
Amatér.
Naval prachy!
Sedm měsíců vězení.
Výměna.
Vypracoval jsem se od píky a zaopatřil jsem se. Nelituju ničeho.
Když nemůžu být nejlepší z nejlepších, budu aspoň nejlepší z nejhorších.
Repete!
- Hrabe ti? - Udělej si to sám.
- Tys nikdy nepádloval? - Možná ne.
Cos dělal celý život?
- Tímhle směrem, vole! - Zklidni se, vždyť se snaží.
- Fakt? - Vždyť je jak postiženej.
- Snažím se. - Já ti pomůžu.
- Co blbneš? - Nalož mu.
Tohle je nuda. Chce to nějaký baby.
- Baby tady? - Jsem nadrženej.
To jsi nonstop.
Musím chcát.
- Stejně tě žádná nechce. - A tebe snad jo?
- To si piš. - Kecáš.
- Tipni, kolik jsem jich měl. - Dvě?
To je o jednu víc než ty. Dvojnásob.
- Nechte toho. - Podíváme se támhle.
- Vypadá to nóbl. - Nejspíš mají hlídací psy.
- Ty se bojíš psů, Gunnare? - Nesnáším je.
- Jsou to nespolehlivý, pitomý zvířata. - Mlč a jeď, Gunnare.
- Mákni. - Uhni.
- Jdi pryč. - Posluž si.
- Kruci. - Ty jsi nikdy nejel na lodi?
- Není to tak snadný. - Sleduj.
- Takhle jsem to dělal. - Nedělal.
Ticho.
- Umíš veslovat, gratuluju. - Na rozdíl od tebe.
Debile.
Co je to za místo?
Pojďte.
- Fakt musím chcát. - Neblbni.
Podívejte na to.
Jsou to zazobanci.
- Morgane? - Jasně.
- Co je to? - Uhni mi!
- Zklidni hormon, sakra. - Konečně se můžu vychcat.
Rajčata.
Copak to tu máme?
Remy Martin, XO. Speciál!
- Co je to, whiskey? - Koňak, ty blbče.
Sedni si a uč se.
Aspoň jednou.
Pár kapek pro tebe.
- Dělej! - Co děláš? Vždyť čurám.
- Nejdřív přičichneš… - Dobře.
Ale, ale. Copak to tu máme?
Přihnu si.
Co blbneš?
- Hovado jedno. - Promiň, já…
- Tohle je kvalitka. - Vždyť je to koňak!
Vezmi si skleničku.
- Brandy? - Martin Remy.
- Co to je? - Kvalitka.
A plýtváme ji na tebe.
No…
- Kdo takhle žije? - Vocas z horní vrstvy.
Kapitalistický prase.
- „Harpsund“? - Cože?
- Harpsund. - To je jméno domu.
Harpsund!
No a?
- Co? - Ty žiješ v jeskyni?
- To je letní sídlo premiéra. - Nekecej!
Jo, určitě.
Co tu děláte?
ŠVÉDSKÝ PREMIÉR 1946-1969
To je můj koňak.
Jen ochutnáváme.
Moje zelenina…
Utečte!
- Rychle, Gunnare! - Vy parchanti!
Zmetci!
- Jděte do hajzlu! - Hej!
- Ochranka! - Psi, já to věděl!
Zdrhej, Gunnare! Teď není čas na paniku!
- Hajzlové! - Stůjte!
Clarku!
Vraťte se, parchanti!
- Varuju vás! - Tudy!
Zasraný psi!
Dělej, jdeme.
- Gunnare! - Kašli na něj, jdeme!
Krucinál!
A mám tě, hajzle…
Čemu se směješ, šmejde?
Ničemu, ničemu…
Z tohohle bude veselá historka.
Aha…
- Takže víš, kdo jsem? - Jasně, já myslel pro vás.
Můžete vyprávět, jak jste mířil na Clarka Olofssona a minul.
Clark Olofsson…
To mi nic neříká.
Zatím.
Jednou bude.
Kryjte se, dámy a pánové…
bude přebíjet.
Dělnická třída, dělnická třída
To je ale sebranka
Nemají ani floka…
Žádná auta…
Krám zatracenej.
Nějaký problém?
Žádný, fízle!
- Do prdele! - Do prdele!
Haló, je tam někdo? Chci mluvit s paní Olofssonovou.
- U telefonu. - Dobře.
S lítostí vám oznamuju, že váš syn zemřel při autonehodě.
Cože?
- Clark? - Ano, je v nemocnici v Katrineholmu.
Je mi to líto.
Já to nebyl!
Nazdárek.
Mysleli jste si, že je po mně, že jo?
Zapomeňte. Tak snadno se mě nezbavíte.
Z boku.
Z druhé strany.
Sakra, tehdy mi to fakt seklo.
I máma mě odepsala.
Dokonce vzala tátův nejlepší oblek, aby mě v něm pohřbila.
Padnul mi jako ulitý a nakonec se stejně hodil.
Jelikož obžalovaný není zletilý,
je sice shledán vinným z napadení policisty,
vloupání a krádeže auta, ale odsuzuje se jako mladiství
k 18 měsícům v nápravném zařízení. Výkon trestu započne okamžitě.
Ha! Osmnáct měsíců? Nic lepšího tam nemají?
Už vás nechci u soudu vidět,
Clarku Oderthe Olofssone.
Berte to jako příležitost změnit život.
Zajisté.
Odteď se budu řídit literou zákona.
Slibuju.
DIAGNOSTICKÝ ÚSTAV LÖVSTA 1966
NÁPRAVNÉ ZAŘÍZENÍ
NEPOVOLANÝM VSTUP ZAKÁZÁN
Nazdar, Nisse. Dovolená končí.
- Ty jsi zpátky, Clarku? - Olofssone!
Už bylo načase, konečně nějaká sranda.
- Cos provedl tentokrát? - Nic.
Vždyť mě znáte.
Já vždycky sekám latinu.
Nejsem zrovna počestný občan,
ale vězení vás rozhodně nenapraví.
Ale nemá smysl klesat na mysli.
Musíte ze situace vytěžit co nejvíc.
A na pasťáku je nejlepší, že máte jasný cíl:
Pláchnout.
Co to tu tvoříte, Olofssone?
- Žebřík. - Prosím?
Žebřík.
Tak počkat, vyrábět žebříky není povoleno.
Dělám si legraci, jsou to hrábě.
Podívejte.
- Patří takhle. - Jasně, už to vidím.
Dobrá práce, Olofssone.
Pokračujte.
Sundbergu!
Jdeme na to!
Rychle!
- Kde je zbytek, Karlssone? - Co já vím.
Díval jste se do zadku?
Jdeme na to.
Pojďte.
Tak šup, pánové. Svoboda čeká.
Rychle, Clarku!
Olofssone!
Okamžitě dolů!
- Slyšíš? - Zalez, Sundbergu.
Zatraceně, Clarku!
PLÁŽ NÄSET 1966
Pojďte, mamlasové.
- Kde jsou holky? - Všude.
Život na útěku miluju. Všechno je lepší.
Smysly máte na pozoru, všechno je jasnější
a barvy živější.
- To by šlo. - Jasně.
Vy potvory špinavý!
- Lítající krysy! - Uklidni se, Gunnare.
I špatný den na útěku je dobrý.
A tenhle konkrétně byl výtečný.
Taky to zkus.
Clarku!
Kam jdeš? Clarku…
Počkej!
- Kam jdeš? - Kradu hodinky.
No to mě podrž.
- Hele. - Jo…
Sakra.
To se podívejme.
Zapomeň, těm nesaháš ani po kotníky.
To jsou fajnovky.
A já jsem Clark Olofsson, do prdele.
- Jde mluvit s těmi holkami. - S jakými?
Podívej na ně.
Jmenovala se Madorie, ale říkala si Madou.
Byla jako z jiného světa. Učiněný anděl.
Dobré odpoledne.
Zbláznil jsem se do ní.
Můžu vám nějak pomoct?
Moje první životní láska.
Přece to nebudete dělat samy.
Jejda.
To se povedlo.
Vy asi chodíte všude včas.
Prosím?
Jistě. Nikoho nenechávám čekat.
Chodil jste na Harvard?
Ano, Harvard.
Ano, chodil. Vlastně chodím.
Posaďte se.
Jistě.
Promiňte, já jsem John Fredrik Svensson.
Jmenuju se po Johnu Wayneovi.
- Já jsem Madou. - Madou…
- Krásné jméno. - Tohle je moje máma Liz.
- Dobrý den. - Dobrý den, Liz.
- Liz… - Je mi ctí.
Zajisté.
Takže…
Moje rodina žije v Americe.
Ale… já jsem tady
na návštěvě…
u známých.
U známých? To myslíš je?
Ano.
Ne, to nejsou oni. Tohle jsou ještě děti.
Sotva je znám.
My chceme taky!
Všichni za jednoho!
Víte, já Harvard miluju, Johne.
- Opravdu? - Madouin táta ho vychodil.
- Nepovídejte. - Je to tak.
Je to vynikající univerzita.
To máte pravdu.
Mám to tam rád. Je to skvělá škola… univerzita.
Tady máte.
- Vy jste milá. - Tady…
- Děkuji moc. - Nemáte zač.
Říkal jsem si…
Neznáte náhodou slušný hotel, kde bych mohl přespat?
Jsem na krátké dovolené.
Víte co?
- Doma máme volný pokoj. - Opravdu?
Bylo by nám ctí ubytovat studenta z Harvardu.
No víte…
Co říkáte?
Kdy se vracíš do Ameriky?
Zatím nevím. Beru věci, jak přijdou.
Vida, Mercedes.
Krása.
- Táta má taky takový. - Co dělá tvůj táta?
Tak různě. Byznys a podobně.
Díky.
Já si vlezu dozadu.
Co to dělá?
Co budeme dělat?
Neměj strach.
Jsme tři kluci na pláži.
- Bude prča. - Nebude.
Madou a její máma Liz.
Sakra, to byla partie.
Obě.
Bydleli v obří vile ve Västra Frölunda.
V domě nebyl žádný chlap.
Zámek jako stvořený pro královnu a princeznu.
Chyběl jenom král.
Tak jsme tady.
Díky, Johne.
- Vítejte v našem skromném příbytku. - Máte to tu pěkné.
Tumáte.
Moc pěkný.
Děkuji.
Na zdraví a vítejte v naší rodině!
- Na zdraví. - Na zdraví.
Co to máme tady?
To mi něco připomíná.
Dělám si legraci.
Johne, jaký je váš studijní obor?
- Cože? - Na Harvardu?
Přesně tak.
Na Harvardu? No…
No, tak různě…
Dělám…
ekonomii.
- Finance a ekonomii. - Vážně?
Od všeho něco.
Kapitalismus a tak dál.
Měnové systémy, banky…
Akvizice…
různých měn a podobně.
Velmi zajímavé.
To máte pravdu.
Chcete si na tom postavit kariéru?
Mami, přestaň vyslýchat.
- Tohle není vhodná chvíle. - To nevadí, Madou.
Rád o tom mluvím.
Práce, práce, no…
Pár nápadů bych měl.
Zvlášť co se týče bank.
Zajímají mě jejich peníze, což může být velmi výnosné.
Myslíte investice?
Devizový trh?
Akcie? Svěřenecké fondy?
Klidně.
Ale spíš…
správa hotovosti.
Vyznáš se.
To je dobře.
To je.
Samozřejmě.
Tak šup tam s tím.
Sakra, to je dobrota.
Madou!
Johne!
Jsi vzhůru?
Co tu děláš?
Nemůžu spát.
Můžu za tebou na chvíli do postele? Chci si popovídat.
Ne…
Dobře, nemusíme mluvit.
- Johne… - Jo?
Musím ti něco říct.
Jo?
Já to… já to nikdy…
Nemusíš se bát. Já to dělal mnohokrát.
A…
Budu něžný, slibuju.
Slibuješ?
Jasně.
Pojď sem.
Řekni, kdyby to bolelo.
To je všechno?
Jo.
Boží, co?
Taky ses udělala?
Nevím jistě.
Jak se to pozná?
Myslím, že ses udělala.
Johne!
Mamko…
- Au, promiň. - Neříkej mi mamko.
- Podáš mi chléb, Johne? - Jistě.
Cestuješ rád, Johne?
Ano, kdo ne?
Tady máš.
Mám ráda Itálii.
Je to výborné.
Čas od času tam jezdíme.
Ale…
Madou má radši Francii.
Francii?
Opravdu?
To je bezva.
Hopla. Ahojky.
To je mňamka.
To jsem potřeboval po té noci.
Na zdraví.
Pane.
Díky za pozvání.
Madou…
Liz…
Brzy se uvidíme.
- Rád se zase stavím. - Jak rádi říkáme…
Mi casa, su casa.
Casa, casa!
- Ahoj. - Mějte se.
NYKÖPING 29. ČERVENCE 1966
Liz a Madou… Dvojka k nezaplacení.
Měl jsem je rád obě a Liz byla bez debat sjízdná.
Ale já chtěl chodit s Madou, takže jsem se musel srovnat.
Vyberu banku.
Jasná věc.
To bude sranda.
Kašlu na malý kšeftíky.
Auta, vloupačky, pašování chlastu…
To je pro žabaře.
Musíme mířit výš.
To zní skvěle.
Gunnar nebyl žádný Einstein,
ale dělal, co se mu řekne, a byl věrný až za hrob.
Vydrž.
Bude to prča.
Jediný problém byl, že to byl naprostý cvok.
Mrkej.
To ses posral?
Vezmeme si na to tohle udělátko?
Jo…
Kde jsi to sebral?
Neřeš.
Proč na banku potřebujeme sportovní výbavu?
Nepotřebujeme sportovní výbavu.
Až ji vykrademe, musíme se někam zašít.
Bude to rychlá prácička. Potřebujeme stan, spacáky a tak dál.
Cože?
Utáboříme se v lese. Chápeš?
Jo takhle.
To bude sranda.
A proč prostě nespíš u ní? Jak se jmenuje, Malou?
To nejde.
- Není to Malou. - Ale je.
Tady to je. Hlídej.
BOBERGS SPORTOVNÍ POTŘEBY A KOLA
- Čistý vzduch, Gunnare? - Jo, čisto.
Psi prašiví.
Klid.
A je to.
Jsem tam.
Tohle bys měl dát Milou jako dárek.
To asi není její styl.
Holky milují dárky.
Udělá jí to radost, možná dokonce rozrajcuje.
Čepicí má dost.
- A nejmenuje se Milou. - Ale jo.
Dělej něco.
Fajn.
Brnkačka.
- Určitě tu čepici nechce? - Co?
Pak ji můžeš ojet.
Třeba ti nabídne tu prdelku.
Gunnare.
Co tady sakra dělá?
Dobrý večer, chlapci.
Dobrej.
Copak to tam máte?
No… jedeme tábořit.
Aha.
Necháme to plavat, ne?
Vy si půjdete po svých a my taky.
Takhle to nefunguje.
Jsou to jen věci na táboření.
Dva spacáky a…
stan, přenosná kuchyňka…
A hokejová helma.
POLICIE
Klidně vám ji přenechám, když to pomůže.
- Je těsná jako jeptiška. - Sklapni, Gunnare.
Pánové, poslouchejte.
Sakra, Ragnare, já ho poznávám.
Toho kluka s jeptiškama.
O tom, co se té noci stalo, můžete diskutovat donekonečna.
Propána, to je chlapeček Gunnar Nordgren.
A proč Gunnar udělal to, co udělal.
- Kdo je to? - Ten, co má rád psy.
Ale proč se v tom vlastně vrtat?
Milovník psů!
Stejně to na věci nic nezmění.
Chlapi…
Gunnare!
Co děláš, Gunnare?
Kurva…
Ty kreténe.
Musíme zmizet.
Pojď!
Jdeme!
Policie, poručík Tommy Lindström.
Tady ho máme. Konstábl Tommy Lindström.
Byl mnou posedlý od první chvíle, kdy slyšel moje jméno.
Clark Olofsson…
Stalo se to jeho celoživotní obsesí.
Clark!
Kde je? Kde je Clark?
Kde je Clark? Clark!
Parchante!
Tohle byl začátek celoživotní cesty,
na kterou jsme se s Tommym Ponym vydali.
Ragnare!
Buď v klidu.
To zvládneš.
Potřebujeme pomoc!
- Lennarte… - Vydrž, Ragnare.
Zatraceně, potřebujeme pomoc! Zavolejte někdo sanitku!
Vydržel naživu několik dní a pak umřel.
My byli na prvních stránkách všech novin ve Švédsku.
Chtěl jsem se proslavit, ale ne takovou hovadinou.
ZABIJÁCI POLDŮ
Zabiják policajtů…
Vždyť jsem ho nezastřelil!
Víte, co všechno je v sázce.
Zabili jednoho z nás.
Pojďme ty vrahy policajtů chytit.
- Jděte! - Rozkaz!
Jednotka 1 k jezeru.
Jednotka 2 se mnou.
Psovodi 2 a 3 na západ. Anderssone, koukni na to návrší.
Pojďme toho šmejda najít.
Kam jedeme, Clarku?
Clarku!
- No? - Kam sakra jedeme?
Dělej si, co chceš.
- Každej na svý triko, Gunnare. - Co?
Bezva.
Zlom vaz!
Clarku!
Zatraceně…
Já za nic z toho nemohl.
Ten policajt mi byl volný,
ale co na to řekne Madou, až zjistí, kdo ve skutečnosti jsem?
To je John…
To je ten tvůj nápadník z Harvardu.
ZABIJÁCI POLICISTŮ
Sedmdesát policistů už 50 dni pátrá po Clarku Olofssonovi…
Jdeme, pánové!
Olofsson byl spatřen, jak pije kávu…
Pátrání pokračuje…
Blížím se ke Storsjönu.
Na útěku musíte mít oči na stopkách.
Gunnar Nordgren?
Musíte být klidní a rozvážní.
Stůj!
Obzvlášť, když po vás jde celá země.
Zatraceně, Gunnare!
Strážník Mathiasson nám řekl, že jste začal střílet.
Jo, ale já to…
neudělal.
Nahlas! Neudělal co?
- Já to nevymyslel. - Tak kdo?
Clark.
Cože?
Clark Olofsson.
TELEFON
S ním bychom si moc rádi promluvili,
ale bohužel není k nalezení.
- Znám jeho přítelkyni. - Vážně?
Jak se jmenuje?
- Tady Liz Britmerová. - Ahoj, je tam Madou?
- Malou. - Dobře…
Nebo možná…
- Ne? - Ne, je to Milou.
- Milou. - Tak jak teda?
Malou, nebo Milou?
- Kdo volá? - Tady Clark.
- Teda John. - Aha. Ten, který zmizel jako duch.
Ano… Ne… Ale…
Nikoho jsem nezabil.
- Ale to jsi určitě věděla. - Nevím, co si mám myslet.
Já takový nejsem. Vždyť mě znáš.
Chtěla bych ti pomoct, Clarku.
- Opravdu, ale… - Chybíš mi.
- Zlato… - Je tam Madou?
Můžu s ní mluvit?
Ne. Nepřipadá v úvahu.
Krucifix.
Kruci, Gunnare!
Malin.
Určitě?
- Ne. - Ne?
Tak díky za nic.
Vím, kde bydlí.
To je barák jak hrom.
Tommy, fakt se můžeme vydávat za běžce?
Jasně že jo.
Jsme v utajení.
Přece není tak blbej, aby šel sem.
Musí tušit, že o ní víme.
Něco se děje.
Uvidíme, jestli je blbej.
Vyšla z domu. Připravte se. Přepínám a končím.
Rozumím. Konec.
Kam naše princezna kráčí?
Dolů.
To bylo těsně.
- Ještě že jsme v utajení. - Jo.
- Madou! - Nechte mě!
- To jsem já. - Johne!
Chtěl jsem tě vidět. Můžu to vysvětlit.
- Lhal jsi mi! - Já vím.
Promiň, odpusť mi.
Myslel jsem, že bys mě nechtěla, kdybys věděla, kdo skutečně jsem.
Jak to myslíš?
Myslel jsem, že tě takový chudák jako já nebude zajímat.
Proč by ses se mnou vůbec zalamovala?
Já nikoho nezastřelil.
Já to neudělal, přísahám.
Nikdy bych nic takového neudělal.
Copak by tyhle ruce,
které se dotýkaly něčeho tak krásného, jako jsi ty,
byly schopné takové zrůdnosti?
- Já nevím, co říct… - Neříkej nic.
Běžci pošahaní…
Chtěl jsem s tebou mluvit.
A všechno ti vysvětlit.
Pochopím, kdybys mě už nechtěla vidět.
Ale chtěl jsem, abys věděla, že…
tě miluju.
To je všechno, co jsem chtěl říct.
Počkej.
Clarku…
Než něco řekneš, chtěl bych ti dát tohle.
Je krásný.
Máma má úplně stejný.
Johne!
No vidíš…
Nasadím ti ho.
Měla jsem o tebe strach.
Máma taky. Záleží jí na tobě.
Mně na ní taky záleží.
Záleží mi na vás obou.
Hodně.
Říkal jsem si, že my tři bysme mohli…
Co?
Nevím, mám takový zvláštní pocit…
- Ty šmejde! - Nechte ho!
- Pusť mě! - Claessone, mám ho!
- Zapomeň! - Clarku!
Hajzle!
- Pusť mě! - Nikdy, jsem nevinný!
- Nejsi! - Nechte ho být!
Fízle zasranej!
Claessone!
Clarku, ne!
Přestaň!
- Rychle, Claessone! - Clarku!
- Olofssone! Zpátky! - Ne!
Clarku!
Jsme svědky toho, jak mladistvý delikvent Clark Olofsson…
Teď víte, jak to všechno začalo.
Moje kariéra měla rychlý start a proslavil jsem se po celé zemi.
Převážejí ho z věznice k soudu,
kde ho bude čekat verdikt.
Odsoudili mě z několika činů. Vloupání, střelby v lese…
Ale vraždu poldy mi nepřišili.
Clarku, zlatíčko!
Já to neudělal.
Byl jsem superstar a máma na mě byla moc hrdá.
Já věděla, že to někam dotáhneš!
A já s Madou jsme se hluboce milovali.
Šel jsem do vězení,
ale kupodivu jsem se nikdy necítil tak svobodný.
A svobodný budu cobydup.
Neměl jsem čas dřepět za mřížemi.
ZALOŽENO NA KNIZE CLARKA OLOFSSONA
Překlad titulků: Jakub Zmeškal