NETFLIX-SARJA
"JOS EN VOI OLLA PARAS PARHAISTA, MINUSTA TULEE PARAS PAHIMMISTA."
Ai! Ai!
Voi helvetti! Ottakaa se ulos!
Työntäkää kovempaa, rouva Olofsson. -Turpa kiinni!
Ai! Varo tupakkaani! -Rauhoittukaa, rouva Olofsson.
Saatanan kakara!
Tule nyt jo vittu ulos sieltä!
Minua huudettiin tulemaan ulos,
enkä voi sietää komentelua,
joten vetkuttelin niin pitkään kuin voin, mutta lopulta oli sen aika.
En voi sietää sisälle telkeämistäkään, ja koko maailma odotti.
Bileet, pankit, tytöt ja kaikki muu kiva.
Ei kun menoksi vaan.
Jiihaa!
Vapaus!
Ensimmäinen vankilapakoni.
Poika tuli.
Minun poikani!
Ja mikä ääni!
Komea poika.
Oli selvää, etten ollut kuin muut. Olin erityinen.
Olen aina ollut.
Helvetin erityinen.
Mitkä voimat!
Okei, kerron koko jutun alusta asti.
Nimeksi tulee Clark.
Niin kuin Clark Gable.
Clark Oderth Olofsson.
Kerron koko totuuden ja vain totuuden.
Lupaan sen.
Norrmalmstorg on täynnä poliisiautoja.
Pankissa olevaa Olofssonia haastateltiin puhelimitse…
Lähinnä minut tunnetaan Norrmalmstorgin pankkiryöstöstä.
PANKKI
Kuvaa! Kuvaa!
Minut vedettiin siihen mukaan. -Missä Clark on?
Siitä se Tukholma-syndrooma alkoi.
Panttivankeja ja maailmanmainetta.
Draama jatkuu edelleen.
Ne pari päivää olivat mahtavia, mutta olen tehnyt vaikka mitä muutakin.
LOPPU - SE OLI CLARK!
PERUSTUU TOTUUTEEN JA VALHEISIIN
Mutta aloitetaan alusta.
Tämä on parasta!
Rakastan tätä kappaletta. -Samoin.
Aina se sama pirun kysymys.
"Clark, voitko kertoa lapsuudestasi ja vanhemmistasi?"
Jos olisin saanut pennin joka kerta, kun joku psykologin pelle kysyi tuota,
ei olisi tarvinnut ryöstää pankkeja.
Ai!
Jiihaa!
Löitkö minua pullolla päähän? -Löin.
Vittu että rakastan sinua!
Nouse, nyt tanssitaan!
Pam.
Olet kuollut.
Katsokaa kameraan.
Kai me olimme ihan tavallinen perhe. Normaali ja täynnä rakkautta.
Yleensä olin yksin. Tulin hyvin juttuun naisten kanssa.
Tykkäsin heistä, kovasti.
Aika normaalia, kuten sanoin.
Mitä helvettiä te tölläätte? Saatanan naapurit!
Sten! -Ettekö ole ennen ammetta nähneet?
Miten minä nyt kylven? -Turpa kii, ämmä!
Tuo vie mun pyörän! Seis! -Takaisin!
Ja ne naiset. Olen aina rakastunut nopeasti.
Kaikki oikein, Clark. Hyvä poika.
Se käy hetkessä. Bling!
Olen ollut rakastunut elämäni jokaisena päivänä.
Rakastan sinua.
Mikä sinua vaivaa? Lopeta.
Vauhtia nyt. Helvetin laiskat idiootit!
Helvetti soikoon! Ei tämä mikään vanhainkoti ole!
Haluatko tämän?
Se maksaa suukon.
Poskelle.
Naisetkin pitivät minusta.
Rakastan heitä jokaista. Kaikenlaisia naisia.
Kaksi tupakkaa.
Rahaakin tuli helposti.
Yksi kanelipulla ja kalja. -Vielä yksi?
Jo 10-vuotiaana tienasin enemmän kuin äiti ja isä yhteensä.
Rahalla sain sitä ainoaa asiaa, josta todella välitin.
Vapautta.
Oikeus puhua, ajatella ja tehdä mitä haluaa.
Isäukon leipomon Ulla oli ensimmäiseni.
Ulla? -Clark…
Pehmitin häntä jonkin aikaa ja lopulta hän antoi periksi.
No tule sitten.
Ulla… Hitto, hän oli upea.
Yksi hodari.
Olen ollut rakastunut koko elämäni.
Olen ryöstänyt helvetin monta pankkia, juhlinut ja nussinut.
En ole tehnyt päivääkään rehtiä työtä, mutta rahaa on silti aina ollut.
Ronny, tuo vie sun mopedin! -Saatanan nulikka! Takaisin!
Olen aina elänyt omilla säännöilläni, ja pirun hauskaa on ollut.
Kuusi kuukautta nuorisovankilassa.
En välitä, mitä muut ajattelevat minusta.
Tällainen minä olen, enkä pyytele sitä anteeksi.
Neljä kuukautta vankeutta.
Näpit irti!
Amatööri.
Rahat tänne!
Seitsemän kuukautta.
Vaihdetaan.
Loin itse oman urani ja pärjäsin hyvin. En kadu mitään.
Jos en voinut olla paras parhaista, halusin olla paras pahimmista.
Ja taas lähtee!
Mitä sinä touhuat? -No souda itse.
Etkö ole ennen soutanut? -Ehkä en.
Mitä sitten olet tehnyt?
Tuonne päin, pöljä! -Rauhoitu, parhaansa se tekee.
Niinkö muka? -Ei se voi sille mitään, että on kehari.
Minähän yritän! -Minä autan. Tules tänne.
Mitä pirua? -Pane sitä kunnolla!
Tämä on pirun tylsää. Hommataan naisia!
Täältäkö? -Panettaa ihan vitusti.
Sinua panettaa aina.
Ja kusettaa myös.
Et sinä edes saa naisia. -Saatko muka itse enemmän?
Tiedän, että saan. -No et saa!
Montaako luulet minun panneen? -Kahta?
Eli yhtä enemmän kuin sinä. Tuplasti enemmän.
Lopeta! -Tsekatkaa tuo paikka.
Näyttää hienolta. Mennään sinne. -Siellä on varmaan koiria.
Miksi jankkaat aina koirista, Gunnar? -Vihaan koiria.
Ne ovat epäluotettavia ja typeriä eläimiä! -Hiljaa. Gunnar, souda tuonne.
Vauhtia, Gunnar! -Tee tilaa.
Väistä. -Siitä vaan.
Hitto. -Etkö ole ennen ollut veneessä?
Ei se niin helppoa ole. -Katso nyt mallia.
Juuri noinhan minä tein. -Etkä tehnyt.
Hiljaa!
Onneksi olkoon, osaat soutaa. -Toisin kuin sinä.
Helvetti.
Mikä hitto tämä paikka on?
Tulkaa.
Ihan oikeasti kusettaa. -Rauhoitu!
Katsokaa tätä paikkaa.
Rikasta väkeä.
Morgan? -Selvä.
Mikä tämä paikka on? -Pois tieltä!
Rauhoitu nyt. -Vihdoinkin pääsee kuselle.
Tomaatteja.
Mitäs täällä on?
Remy Martin XO. Fiiniä!
Onko se viskiä? -Konjakkia! Vitun ääliö.
Istu alas, niin voit oppia jotain.
Kerrankin.
Tilkkanen sinulle.
Vauhtia! -Mitä pirua! Olen kusella!
Ensin haistellaan. -Okei.
Kas, kas. Mitäs täällä on?
Maistuuko?
Mitä pirua sinä teet?
Vitun idiootti! -Sori, en minä…
Tämä on kallista tavaraa! -Konjakkia, hitto vie!
Juo lasista.
Onko se paloviinaa? -Martinin Remyä.
Mitä se on? -Laatutavaraa.
Turha sitä on sinulle antaa.
Jaa…
Kuka hitto näin elää? -Joku porvarin mulkku tietysti.
Joku kapitalistisika.
"Harpsund"? -Mitä sanoit?
Harpsund. -Se on paikan nimi.
Harpsund!
Mitä siitä?
Niin? -Ettekö te tiedä mitään?
Tämä on pääministerin kesäpaikka. -Eikä!
On se.
Mitä te täällä teette?
TAGE ERLANDER RUOTSIN PÄÄMINISTERI 1946-1969
Minun konjakkini.
Me vain maistoimme.
Minun vihannekseni.
Juoskaa! -Ota viinat, saakeli!
Vauhtia, Gunnar! -Saatanan perkele!
Pirulaiset!
Menkää helvettiin, idiootit! -Seis!
Vartija! -Koiria! Vittu mä tiesin!
Juokse, Gunnar! Nyt ei panikoida!
Saatanan idiootit! -Seis siihen paikkaan!
Clark!
Takaisin, penteleet!
Viimeinen varoitus!
Vitun koirat!
Ai! -Mennään!
Gunnar! -Unohda se. Mennään!
Mitä helvettiä!
Kiinni jäit, kusipää.
Mitä naurat, nulikka?
En mitään.
Mutta tästä saa hyvän kaskun.
Jaaha.
Tiedät siis kuka olen? -Tiedän, mutta tarkoitin sinua.
Voit kertoa, että tähtäsit Clark Olofssonia mutta ammuit ohi.
Clark Olofsson…
Ei kuulosta tutulta.
Ei vielä.
Mutta jonain päivänä.
Menkää suojaan, hyvät naiset ja herrat.
Hän lataa aseensa.
Pienet raatajat, pienet raatajat
Ne lystikkäitä on
Ei häntiä, ei häntiä
Ei autoa laisinkaan
Hemmetin romu!
Mikäs täällä on hätänä?
Tästä saat, kyttä!
Voi perse! -Voi perse!
Haloo? Onko siellä ketään? Tavoittelen rouva Olofssonia.
Ingbritt Olofsson. -Jaaha, hyvä.
Ikäväkseni joudun ilmoittamaan, että poikanne kuoli auto-onnettomuudessa.
Mitä?
Clarkko? -Niin, hän on Katrineholmin sairaalassa.
Otan osaa.
En se minä ollut!
Moi.
Myöntäkää pois, luulitte minun kuolleen.
Ja hitot. Ette te minusta niin helpolla pääse.
Sivukuva.
Toinen puoli.
Hitto, miten hyvältä näytin silloin!
Äitikin luuli minun kuolleen.
Hän toi isän parhaan puvun hautajaisia varten.
Se sopi täydellisesti, joten käyttöä sille oli.
Vastaaja on alaikäinen.
Hänet todetaan syylliseksi poliisin pahoinpitelyyn,
murtautumiseen ja törkeään varkauteen. Hänet tuomitaan alaikäisenä -
otettavaksi huostaan 18 kuukaudeksi tästä hetkestä alkaen.
Hah! 18 kuukautta? Eivätkö ne pahempaan pysty?
Olen kyllästynyt näkemään sinut aina edessäni,
Clark Oderth Olofsson.
Käytä tämä mahdollisuus elämäsi suunnan korjaamiseen.
Varmasti.
Tästä lähtien noudatan lakia.
Lupaan sen.
LÖVSTAN NUORISOVANKILA 1966
ASIATTOMILTA PÄÄSY KIELLETTY
Morjens, Nisse. Loma loppui.
Clark! Tulit sitten takaisin. -Olofsson!
Oli jo aikakin, täällä alkoi olla tylsää.
Mitä teit tällä kertaa? -En mitään.
Kyllähän te minut tiedätte.
Minä en riko lakia.
En ole ollut mikään mallikansalainen,
mutta ei vankilakaan siinä auta.
Mutta valittaminen on turhaa.
Tilanne kannattaa käyttää hyödyksi.
Vankilassa parasta on sen tuoma selkeä tavoite:
karkaaminen.
Jaahas, Olofsson. Mitäs sinä teet?
Tikkaita. -Anteeksi?
Tikkaita.
Hetkinen nyt. Ethän sinä saa tikkaita tehdä.
Se oli vain vitsi. Tämä on rikkaruohoäes.
Katso.
Näin. -Joo, joo, nyt minä ymmärrän.
Oikein hyvä, Olofsson.
Jatka vain.
Sundberg!
No niin, nopeasti!
Vauhtia!
Minnes ne muut menivät? -Mistä minä tiedän?
Katsoitko perseestäsi?
Noin.
Tulkaa.
Olkaa hyvä, herrat. Vapaus odottaa.
Anna mennä, Clark!
Olofsson!
Heti alas sieltä!
Kuulitko? -Syö pääsi, Sundberg!
Voi helvetti sinua, Clark!
NÄSETIN RANTA 1966
Tulkaa nyt, ääliöt.
Missä tytöt ovat? -Kaikkialla.
Karkuteillä kaikki tuntuu paremmalta.
Aistit terävöityvät, kaikki on selkeämpää -
ja värit ovat voimakkaampia.
Tämä käy. -Joo.
Saastaiset paskiaiset!
Lentävät rotat! -Rauhoitu, Gunnar.
Huonokin päivä karkuteillä on hyvä päivä.
Ja tämä päivä sattui olemaan hemmetin hyvä päivä.
Kokeile itse.
Clark!
Mitä sinä teet? Clark.
Odota!
Minne sinä menet? -Pöllin vain kelloja.
Ei saatana…
Katso tuota. -Joo.
Hitto vie.
Katsos mokomaa.
Unohda koko juttu. Ei sinulla ole mahkuja.
Noissa tytöissä on tyyliä.
Ja minä olen vittu Clark Olofsson.
Clark menee juttelemaan tytöille. -Mille tytöille?
Katsokaa nyt noita.
Hänen nimensä oli Madourie, mutta hän kutsui itseään Madouksi.
Hän oli kuin toisesta maailmasta, oikea enkeli.
Hyvää iltapäivää.
Olin aivan lätkässä.
Voinko olla avuksi?
Elämäni ensirakkaus.
Ei teidän kahden tarvitse…
Oho!
Näin ikään.
Olet varmaan aina ajoissa.
Anteeksi?
Niin joo, aivan. Ei pidä myöhästellä.
Opiskelitko Harvardissa?
Harvardissapa hyvinkin.
Siellä minä opiskelin. Tai opiskelen.
Istu toki alas.
Kiitos, mielelläni.
Anteeksi. Olen John Fredrik Svensson.
John Waynen mukaan.
Minä olen Madou. -Madou…
Hauska tavata. -Tässä on äitini Liz.
Hei vaan. -Hei. Liz.
Liz. -Hauska tavata.
Todellakin.
Niin…
Perheeni asuu Amerikassa.
Mutta minä olen täällä -
vierailulla -
tuttujen luona.
Tuttujen? Tarkoitatko heitä?
Kyllä.
En! En heitä. Nuo ovat aivan liian lapsellisia.
Tuskin edes tunnen heitä.
Mekin halutaan! Kaikki yhden ja yksi kaikkien puolesta!
Tiedätkö mitä, John? Rakastan Harvardia.
Niinkö? -Se oli Madoun isän opinahjo.
Nyt kyllä juksaat! -Totta se on.
Se on aivan loistava yliopisto.
Niin on.
Viihdyn siellä hyvin. Se on hyvä koulu… yliopisto.
Kas näin, ole hyvä.
Kiitos. -Noin.
Kiitoksia paljon. -Ole hyvä.
Mietin tässä…
Sattuisitteko tietämään hyvää hotellia, jossa voisin yöpyä?
Lähdin reissuun vähän yllättäen.
Tiedätkö mitä?
Meillä on vapaa huone kotona. -Niinkö?
Olisi kunnia saada Harvardin opiskelija vieraaksi.
Jaa-a, tuota…
Mitä sanot?
Milloin palaat Amerikkaan?
En ole vielä päättänyt. Elän hetkessä.
Oho, Mersu!
Hieno.
Isällä on samanlainen. -Mitä isäsi tekee?
Liikeasioita ja sen sellaista.
Kiitos.
Minä menen taakse.
Mitä pirua?
Mitä me nyt tehdään?
Älä hermoile.
Kolme jätkää rannalla.
Tästä tulee kivaa. -Eikä tule.
Madou ja hänen äitinsä Liz.
He olivat hemmetin kauniita.
Kumpikin.
He asuivat valtavassa kartanossa Västra Frölundassa.
Talossa ei ollut yhtään miestä.
Se oli kuningattarelle ja prinsessalle sopiva linna.
Sieltä puuttui vain kuningas.
Perillä ollaan.
Kiitos, John.
Tervetuloa matalaan majaamme. -Se on hieno. Tosi hieno.
Ole hyvä.
Tosi hieno.
Oho.
Kiitos!
Kippis ja tervetuloa perheeseen!
Kippis. -Kippis!
Oi…
Mitäs täällä on?
Oi, tuttu tuoksu.
Se oli vitsi.
Mitä sinä opiskelet, John?
Niin mitä? -Harvardissa?
Niin juuri.
Ai Harvardissako? No…
Kaikenlaista. Kyllähän te tiedätte…
Kuten…
Taloustiedettä.
Finanssialaa ja taloutta. -Niinkö?
Sitä sun tätä.
Kapitalismia ja sen sellaista.
Rahasysteemejä, pankkeja…
Miten hankitaan -
erilaisia valuuttoja. Ja niin edelleen.
Miten jännittävää.
Sitä se on.
Ajattelitko luoda siitä uran itsellesi?
Älä kuulustele, äiti.
Nyt ei ole sellaisen aika. -Ei se haittaa, Madou.
Puhun siitä mielelläni.
Ura, niin…
On minulla pari ideaa.
Liittyen juurikin pankkeihin.
Keskityn niiden rahoihin. Uskon sen olevan tuottoisaa.
Tarkoitatko sijoittamista? Valuuttakeinottelua?
Osakkeita? Rahastoja?
Kyllä kiitos.
Tai pikemminkin…
Käteispuolella.
Olet ajan hermolla.
Hieno homma.
Niin on.
Todellakin.
No niin, ääntä kohti.
Hitto miten hyvää!
Madou!
John!
Oletko hereillä?
Mitä sinä täällä?
En saanut unta.
Saanko tulla hetkeksi petiisi? Ihan vain juttelemaan.
Et.
Hyvä on, ei meidän tarvitse jutella.
John… -No?
Minun pitää kertoa yksi juttu.
No mitä?
En ole… En ole koskaan…
Älä sitä murehdi. Minä olen, monta kertaa.
Ja…
Lupaan olla hellä.
Lupaatko?
Tietysti.
Tule tänne.
Sano, jos sattuu.
Siinäkö se oli?
Jep.
Eikö ollutkin mahtavaa?
Tulitko sinäkin?
En ole varma.
Mistä sen tietää?
Luulen, että tulit.
Voi äiti!
Ai! Anteeksi. -Älä sano minua äidiksi.
Saanko leipää, John? -Toki.
Pidätkö matkustamisesta, John?
Pidän. Kukapa ei pitäisi?
Ole hyvä.
Minä pidän Italiasta.
Tämä on herkullista.
Käymme siellä aina välillä.
Mutta…
Madou pitää enemmän Ranskasta.
Niinkö? Ranskasta?
Niin. -Vai niin.
Sepä mukavaa.
Hupsista!
Tosi hyvää.
Tulee tarpeeseen viime yön jälkeen.
Kippis.
Olkaa hyvä.
Kiitos tästä kaikesta.
Madou.
Liz.
Nähdään taas pian.
Olisi kiva tulla uudestaan. -Meillä onkin tapana sanoa:
Mi casa, su casa.
Casa-casa!
Heippa! -Nähdään pian.
NYKÖPING 29.7.1966
Liz ja Madou! Mikä mahtava pakettitarjous.
Rakastin kumpaakin ja Liz oli erittäin pantava.
Mutta halusin Madoun poikaystäväksi, joten piti ryhdistäytyä.
Taidanpa ryöstää pankin.
Hitto joo.
Kuulostaa kivalta.
En jaksa enää pikkurikoksia.
Autoja, murtoja, pirtua…
Helvetin pientä näpertelyä.
Pitää ajatella isommin.
Kuulostaa mahtavalta.
Gunnar ei ollut mikään Einstein,
mutta hän teki mitä käskettiin ja oli saatanan lojaali.
Odota vähän.
Siitä tulee kivaa.
Ainoa ongelma oli, että hän oli täysi hullu.
Katos tätä.
Mitä vittua?
Otetaanko tämä peli mukaan?
Joo.
Mistä hitosta sinä tuon sait?
Ei sillä väliä.
Miksi pankkiryöstöön tarvitaan urheilukamoja?
Ei niitä siihen tarvita.
Ryöstön jälkeen täytyy pitää matalaa profiilia.
Keikka hoituu nopeasti. Tarvitaan teltta, makuupusseja sun muuta.
Mitä?
Leiriydymme metsään. Tajuatko?
Ai jaa, joo.
Sepä kivaa!
Mutta mikset vaan mene sen tytön luo? Malouko sen nimi oli?
En minä voi.
Eikä hänen nimensä ole Malou. -Onpas.
Tässä se on. Pidä vahtia.
BOBERGIN URHEILUTARVIKELIIKE
Onko kaikki hyvin, Gunnar? -Joo, on.
Vitun koirat.
Ota ihan iisisti.
Noin!
Sain sen auki.
Anna tämä sille Miloulle lahjaksi.
Ei se oikein ole hänen tyyliään.
Tytöt tykkäävät lahjoista.
Se piristää häntä. Ehkä häntä alkaa panettaakin.
Hänellä on jo hattuja.
Eikä hän ole Milou. -Onhan.
Tee sinäkin jotain.
No niin.
Helppo homma.
Oletko varma, ettei hän halua hattua?
Voisit panna häntä.
Ehkä jopa perseeseen.
Gunnar…
Mitä tuo täällä tekee?
Iltaa, pojat.
Iltaa.
Mitäs teillä on siinä?
Lähdemme retkeilemään.
Vai niin.
Unohdetaanko menneet?
Jatka sinä matkaasi, niin me jatkamme omaamme.
Tiedät, ettei se käy.
Älä nyt. Nämä ovat vain telttailukamoja.
Kaksi makuupussia ja…
Teltta, retkikeitin…
Ja jääkiekkokypärä.
Sen voin antaa takaisin, jos se on niin tärkeä.
Se on tiukka kuin nunnan vittu. -Suu kiinni, Gunnar.
Kuulkaas…
Minähän tunnen hänet, Ragnar.
Tuon, jolla on nunnan vittu päässä.
Voisimme väitellä loputtomiin siitä, mitä sinä yönä todella tapahtui.
Sehän on pikku Gunnar Nordgren.
Tai miksi Gunnar teki sen mitä teki.
Kuka se on? -Se koirapoika.
Mutta mitä pirua se hyödyttäisi?
Koirapoika!
Ei se muuttaisi tapahtunutta.
Kuulkaa…
Gunnar!
Mitä helvettiä, Gunnar?
Vittu…
Saatanan ääliö.
Nyt mennään.
Tule!
Ala tulla!
Nyköpingin poliisi, komisario Lindström.
Siinä hän on. Komisario Tommy Lindström.
Minusta tuli hänen pakkomielteensä heti kun hän kuuli nimeni.
Clark Olofsson…
Pakkomielteestä tuli elinikäinen.
Clark!
Missä hän on? Missä Clark on?
Missä Clark on?
Helvetti!
Tämä oli elämän mittaisen matkan alku -
vanhalle kunnon Tommy-ponille ja minulle.
Ragnar!
Pysy rauhallisena.
Selviät kyllä.
Tulkaa auttamaan!
Lennart… -Koeta jaksaa, Ragnar.
Voi helvetti! Auttakaa nyt! Soittakaa ambulanssi!
Poliisi sinnitteli pari päivää ja sitten hän kuoli,
joten päädyimme joka helvetin sanomalehden etusivulle Ruotsissa.
Tiesin aina saavani mainetta, mutta en tällaisesta typeryydestä.
POLIISIN MURHAAJAT
Poliisin murhaaja…
Enhän minä edes ampunut!
No niin, tiedätte mistä on kyse.
Kollegamme on tapettu.
Otetaan kiinni ne poliisin murhaajat.
Liikkeelle! -Selvä.
Ryhmä 1 järveä kohti.
Ryhmä 2 minun mukaani.
Koirapartiot 2 ja 3 länteen. Andersson, tarkista tuo kumpare.
No niin, pojat. Etsitään se paskiainen.
Minne nyt tehdään?
Clark!
Mitä? -Minne me mennään?
Olet omillasi.
Kumpikin huolehtii nyt itsestään, Gunnar. -Mitä?
No niin!
Onnea matkaan!
Clark!
Voi helvetti…
Mikään tästä ei ollut minun syytäni.
En välittänyt siitä kytästä,
mutta välitin siitä, mitä Madou sanoisi saatuaan tietää kuka todella olin.
Tuohan on John!
Se siitä sinun Harvard-pojastasi.
POLIISIN MURHAAJAT
70 poliisia etsii Clark Olofssonia jo viidettä päivää.
Nopeasti nyt!
Olofsson nähtiin kahvilla…
Ajojahti jatkuu…
Lähestymme Storsjötä.
Karkumatkalla pitää olla varuillaan.
Gunnar Nordgren?
Pitää olla rauhallinen ja järkevä.
Seis!
Varsinkin, kun koko maa etsii sinua.
Helvetti soikoon, Gunnar!
Konstaapeli Mathiasson näki sinun ampuvan.
Joo, mutta en se ollut minä,
joka teki sen. -Älä mumise! Teki minkä?
En minä tätä keksinyt. -Vaan kuka?
Clark.
Mitä sanoit?
Clark Olofsson.
Haluaisimme jututtaa tätä Clark Olofssonia,
mutta häntä ei ole löydetty.
Tiedän sen tyttöystävän nimen. -Niinkö?
Mikä se on?
Öö…
Liz Britmer puhelimessa. -Hei. Haluaisin puhua Madoun kanssa.
Malou. -Selvä.
Vai oliko se…
No? -Ei, se on Milou.
Milou? -No kumpi se on?
Malou vai Milou?
Kuka soittaa? -Clark.
Tai siis John. -Vai niin. Se savuna ilmaan haihtunut.
Niin. Tai ei, mutta…
En tappanut sitä poliisia.
Et kai sinä siihen usko? -En tiedä mitä tässä uskoisi.
Tiedät, etten ole sellainen. Sinä tunnet minut.
Voisinpa auttaa sinua, Clark. -Liz…
Haluaisin auttaa, mutta… -Kaipaan sinua.
Voi kulta… -Onko Madou kotona?
Saanko puhua hänen kanssaan?
Et. Tämä on huono idea.
Voi hitto.
Voi helvetti, Gunnar!
Malin.
Oletko varma?
En. -Etkö?
Kiitos vain tyhjästä.
Tiedän, missä hän asuu.
Ai helvetti, miten iso talo.
Toimiikohan tämä suunnistajiksi tekeytyminen oikeasti, Tommy?
Toimii, toimii.
Olemme nyt peitehommissa.
Olisiko hän niin tyhmä, että tulee tänne?
Hänen täytyy olettaa, että tiedämme tytöstä.
Nyt siellä tapahtuu jotakin.
Odotetaan ja katsotaan, miten tyhmä hän on.
Tyttö lähti talosta, olkaa valmiina. Loppu.
Selvä. Loppu.
Mihin hemmettiin pikkuneiti punapää on menossa?
Matalaksi!
Se oli lähellä.
Onneksi olemme peitehommissa.
Madou! -Älä! Mitä sinä teet?
Minä tässä. -John?
Halusin tulla selittämään. Asia ei ole niin kuin luulet.
Valehtelit minulle! -Tiedän.
Anna anteeksi.
Luulin, että minun pitää olla joku muu voidakseni olla kanssasi.
Mitä tarkoitat?
Arvelin, ettet välittäisi minusta, jos en olisi rikas ja kaikkea sellaista.
Miksi sinunlaisesi välittäisi minunlaisestani?
En ampunut sitä poliisia.
En tehnyt sitä. Vannon sen.
Tiedät, etten ikinä tekisi sellaista.
Voisivatko nämä kädet,
kosketettuaan jotakin niin kaunista kuin sinä,
tehdä jotakin niin kammottavaa?
En tiedä mitä sanoisin. -Älä sano mitään.
Pirun juoksijat.
Halusin vain puhua kanssasi -
ja selittää asian.
Ymmärrän, jos et halua nähdä minua enää ikinä.
Mutta haluan sinun tietävän, että…
Rakastan sinua.
Sen minä vain halusin sanoa.
Odota.
Clark…
Haluan antaa sinulle lahjan ennen kuin sanot mitään.
Se on kaunis.
Äidillä on ihan samanlainen.
Voi John!
Vai niin. No…
Minä autan.
Olen ollut huolissani sinusta.
Äiti myös. Hän taitaa välittää sinusta.
Minäkin pidän hänestä.
Pidän teistä molemmista.
Hyvin paljon.
Ajattelin, että me kolme voisimme…
Mitä?
En tiedä. Minulla on outo aavistus…
Helvetti! -Lopettakaa!
Irti minusta! -Claesson! Sain hänet kiinni!
Ja paskat sait! -Clark!
Kusipää!
Päästä irti! -En ikinä! Olen syytön!
Etkä ole! -Anna hänen olla!
Vitun kyttä!
Claesson!
Älä, Clark!
Älä!
Äkkiä nyt, Claesson! -Clark!
Olofsson! Antaudu! -En!
Clark!
Tässä viedään nuorisorikollista, Clark Olofssonia…
Nyt tiedätte, miten kaikki alkoi.
Urani sai pikastartin ja maineeni kiiri ympäri maata.
Hänet kuljetetaan vankilasta Svean hovioikeuteen,
jossa hän saa tuomionsa.
Sain tuomion parista pikkujutusta, kuten murrosta ja laukauksesta metsässä,
mutta minut vapautettiin poliisin murhasta.
Minun komea Clarkini!
En ollut syyllinen.
Olin supertähti. Ja äiti oli hirmu ylpeä.
Tiesin aina, että sinusta tulee jotakin!
Madou ja minä olimme syvästi rakastuneita.
Olin matkalla vankilaan,
mutta tunsin itseni vapaammaksi kuin koskaan.
Ja pian olisinkin taas vapaa.
Ei minulla ollut aikaa istuksia kaltereiden takana.
PERUSTUU CLARK OLOFSSONIN OMIIN KIRJOIHIN
Tekstitys: Niko Kiiskinen