NETFLIXOVA SERIJA
„NE MOGU LI BITI NAJBOLJI OD NAJBOLJIH BIT ĆU NAJBOLJI OD NAJGORIH.”
Sranje! Vadite ga!
-Tiskajte jače, gđo Olofsson. -Začepi!
-Pazite na cigaretu. -Smirite se, gđo Olofsson.
Prokleto idiotsko dijete!
Izlazi, gade!
Vrištali su i derali se na mene da izađem.
Ne trpim kad mi se govori što da radim.
Stoga sam ostao koliko sam mogao, no stigao je i taj trenutak.
Ne trpim kad sam zatvoren. A cijeli je život bio vani.
Tulumi, banke, ženske i sva moguća zabava.
Kvragu, idemo.
Sloboda!
Moj prvi bijeg iz zatvora.
Muško je.
Sine moj!
Kakav glas!
Predivan je.
Bilo je očito da nisam kao sva ostala djeca. Bio sam poseban.
Oduvijek sam takav.
Jebeno poseban.
Kakva snaga!
Dobro, ovo je moja priča, od početka.
Nazvat ću ga Clark.
Kao Clark Gable.
Clark Oderth Olofsson.
Cijela istina i samo istina.
Obećavam.
Norrmalmstorg, pun policijskih vozila.
…razgovor telefonom s Clarkom Olofssonom u banci…
Uglavnom me znaju po slavnoj pljački banke na Norrmalmstorgu.
BANKA
Idemo uživo!
-Ali u to su me sranje uvukli. -Gdje je Clark?
To je ono sa stokholmskim sindromom.
Uzimanje talaca, međunarodna slava…
Drama se oduljila.
Tih nekoliko dana bilo je zabavno, ali učinio sam i hrpu drugih sranja.
BIO JE TO CLARK!
ISTINE I LAŽI
Ali krenimo od početka.
ULICA HÄLLSKRIFTS 4 1952.
Ovo je pravo sranje!
-Obožavam ovu stvar. -I ja.
Uvijek isto prokleto pitanje…
„Clark, možeš reći nešto o djetinjstvu i roditeljima?”
Da sam dobio novčić svaki put kad bi me neki nesposobni psiholog to pitao,
ne bih morao opljačkati te banke.
-Udarila si me bocom? -Jesam.
Jebeno te volim!
Ustaj i pleši!
Bum.
Mrtvi ste.
Gledajte u kameru.
Bili smo poput većine obitelji. Normalni i puni ljubavi.
Uglavnom sam bio sam, no dobro sam se slagao s damama.
Volio sam ih, i to jako.
Kao što sam rekao, prilično normalno.
Koji kurac gledate? Jebeni susjedi!
-Stene! -Nikad niste vidjeli kadu?
-Kako ću se sad kupati? -Začepi, kujo!
-Ukrao mi je bicikl! Stani! -Vrati se!
A dame… Oduvijek sam se brzo zaljubljivao.
Sve je točno, Clark. Tako treba.
Samo osjetim… ting!
Nema dana da nisam bio zaljubljen.
Volim te.
Što ti je? Sredi se!
Hajde, idemo. Jebeni lijeni idioti!
Kvragu! Nije ovo starački dom!
Hoćeš ovo?
Stajat će te poljupca.
U obraz.
I dame su voljele mene.
Volio sam ih, svaku od njih. Kakve god bile.
Dvije cigarete.
Lako sam dolazio do novca.
-Kolač s cimetom i pivo. -Još jedno?
S deset sam godina zarađivao više od mame i tate zajedno.
Novac mi je davao jedino što sam želio.
Slobodu.
Pravo da govoriš, razmišljaš i ponašaš se kako god želiš.
Ulla, u tatinoj pekarnici, bila mi je prva.
-Hej, Ulla? -Clark…
Obrađivao sam je neko vrijeme i napokon je popustila.
Dobro, dođi.
Ulla… Baš je bila dobra.
Jedan hotdog.
Cijeli sam život zaljubljen.
Opljačkao sam brdo banaka, bančio, ševio do besvijesti.
Nikad nisam pošteno radio, a uvijek sam imao novca.
-Ronny, krade ti moped! -Derište malo! Vraćaj se!
Živio sam po vlastitim pravilima i jebeno se zabavljao.
Šest mjeseci u popravnom domu.
Nije me briga što ljudi misle o meni.
Takav sam kakav sam i neću se za to ispričavati.
Četiri mjeseca zatvora.
Dalje ruke!
Amater.
Novac! Daj mi ga!
Sedam mjeseci zatvora.
Zamjena!
Dobro sam se snašao u životu. Ne kajem se.
Ako ne mogu biti najbolji od najboljih, mogu biti najbolji od najgorih.
Još jednom!
-Što ti je? -Da vidim tebe.
-Nisi nikad veslao? -Možda nisam.
Pa što radiš cijeli život?
-Onamo, budalo! -Smiri se, daje sve od sebe.
-Stvarno? -Nije kriv što je retardiran.
-Trudim se! -Pomoći ću ti. Dođi.
-Što je ovo? -Hajde, pokaži mu!
Baš dosadno. Trebamo ženske!
-Ovdje? -Napalio sam se.
Pa stalno si napaljen.
Moram se popišati.
-Kao da bi mogao zavesti žensku. -A ti ih kao imaš?
-Znam da imam. -Nema šanse!
-Što misliš, s koliko sam bio? -Dvije?
To je dvostruko više od tebe.
-Prestani… -Vidi ovo.
-Izgleda luksuzno. Idemo onamo. -Vjerojatno imaju pse.
-Što imaš protiv pasa, Gunnare? -Mrzim pse.
-Nepouzdane, glupe životinje! -Začepi. Gunnare, idemo tamo.
-Hajde, Gunnare. Brže! -Makni se.
-Odmakni se. -Samo izvoli.
-Kvragu… -Nisi još nikad bio u čamcu?
-Nije lako kako ti se čini. -Samo gledaj…
-Isto sam i ja… -Nije isto.
Tiho!
-Čestitam, znaš veslati… -Za razliku od tebe.
Kujin sin.
Što je ovo?
Dođite.
-Stvarno se moram popišati. -Bez nervoze!
Kakva kuća.
Imaju para.
-Morgane? -Naravno.
-Što je ovo? -Miči se!
-Polako, kvragu. -Napokon se mogu popišati.
Rajčice.
A što je ovo?
Remy Martin, XO. Special!
-Što je to, viski? -Konjak, budalo!
Sjedni i možda ćeš nešto naučiti.
-Napokon. -Dobro.
Nekoliko kapi za tebe…
-Požuri se! -Kvragu! Pišam!
-Prvo pomirišeš… -Dobro.
Vidi, vidi. Što nam je to ovdje?
Pijuckate?
Što radiš?
-Kretenu! -Oprosti, nisam…
-Ovo je prava stvar! -Konjak! Hajde!
Uzmi čašu.
-Brendi? -Martin Remy.
-Što je to? -Prava stvar.
-Ne znaš to cijeniti. -Da.
Pa…
-Tko živi ovako? -Kreten iz više klase, očito.
Jebena kapitalistička svinja.
-Harpsund? -Što kažeš?
-Harpsund. -Tako se zove posjed.
Harpsund!
Pa što?
-Da? -Zar nemate pojma?
-Ovo je premijerova ljetna rezidencija. -Nemoguće!
Da, istina je.
Što radite ovdje?
TAGE ERLANDER ŠVEDSKI PREMIJER 1946. - 1969.
Moj konjak…
Samo smo kušali.
Moje povrće…
Bježite!
-Hajde, Gunnare! -Jebote…
Lupeži!
Idite dođavola, jebeni idioti!
-Osiguranje! -Jebeni psi! Znao sam!
Trči, Gunnare! Ne smiješ paničariti!
-Jebeni idioti! -Stanite!
Clark!
Vratite se, kujini sinovi!
-Zadnje upozorenje! -Ovamo!
Jebeni psi!
Hajde, idemo!
-Gunnare! -Pusti ga, idemo!
Koji kurac!
Sad si moj, pizdo…
Što je smiješno, kopile?
Ništa…
Kakva će ovo priča biti.
Shvaćam…
-Dakle, znaš tko sam? -Ne, mislio sam za vas.
Možete reći da ste imali Clarka Olofssona na nišanu i promašili.
Clark Olofsson…
Ne zvuči poznato.
Još ne.
Ali jednoga dana…
U zaklon, dame i gospodo…
stižu novi meci.
Radnička klasa
Kakva smiješna vrsta
Nemaju utjecaja…
Ni automobila…
Krntija prokleta!
U čemu je problem?
Evo ti, drote!
-Jebote! -Jebote!
Ima li koga? Trebam gđu Olofsson.
-Ingbritt Olofsson. -U redu…
Nažalost, sin vam je poginuo u prometnoj nesreći.
Što?
-Clark? -Da, u bolnici je u Katrineholmu.
Žao mi je.
Nisam ja!
Zdravo.
Priznajte, mislili ste da sam mrtav.
Ali ne. Nećete me se tako lako riješiti.
Profil.
Druga strana.
Kvragu, kako sam dobro izgledao…
Mama je mislila da sam mrtav.
Čak je donijela najbolje tatino odijelo za sprovod.
Savršeno mi je stajalo, a ionako sam ga trebao.
Optuženik je maloljetan.
Kriv je za napad na policajca,
provalu i tešku krađu. Bit će osuđen kao maloljetnik.
Zatvor u trajanju od 18 mjeseci. Odsluženje kreće odmah.
Osamnaest mjeseci? To je najbolje što mogu?
Ne želim te više vidjeti u sudnici,
Clark Oderth Olofsson.
Smatraj ovo prilikom da promijeniš svoj život.
Naravno.
Odsad ću se držati slova zakona.
Obećavam.
MALOLJETNIČKI ZATVOR LÖVSTA 1966.
KAZNIONICA ZABRANJEN ULAZ
SAMO ZA OVLAŠTENE OSOBE
Bok, Nisse! Odmor je završen.
-Clark! Vratio si se? -Olofsson!
U pravi tren, već nam je bilo dosadno.
-Što si sad učinio? -Ništa.
Znate mene.
Nikad ne kršim zakon.
Dobro, nisam baš uzoran građanin,
ali zatvor vas neće izvesti na pravi put.
Ali nema smisla duriti se.
Morate iskoristiti situaciju.
Kod zatvora je najbolje što imate jasan cilj…
pobjeći.
Da vidimo, Olofssone, što radiš?
-Ljestve. -Molim?
Ljestve.
Čekaj malo. Ne smiješ raditi ljestve.
Šalim se. Alat za plijevljenje.
Pogledajte.
-Ovako… -Sad mi je jasno.
Svaka čast, Olofssone.
Samo nastavi.
Sundberg!
Dobro, idemo!
Hajde!
-Karlssone, gdje su ostali? -Nemam pojma.
Možda su ti u guzici?
Tako je.
Dođite.
Penjite se, gospodo. Čeka nas sloboda.
Hajde, Clark!
Olofssone!
Spuštaj se, smjesta!
-Jesi li čuo? -Crkni, Sundberg.
Kvragu, Clark!
PLAŽA NÄSET 1966.
Dođite, blesani.
-Gdje su cure? -Posvuda.
Volim biti u bijegu. Sve je jednostavno bolje.
Osjetila su izoštrena, sve je jasnije,
a boje postanu življe.
-Stvar funkcionira. -Naravno.
Prljavi gadovi!
-Leteći štakori! -Smiri se, Gunnare.
Čak je i loš dan u bijegu dobar dan.
A ovaj je dan bio vraški dobar dan.
Pokušaj i ti.
Clark!
Što radiš? Clark…
Čekaj!
-Što radiš? -Kradem satove.
Jebote!
Pogledaj.
Sranje.
Vidi ti to…
Zaboravi, Clark, predobre su za tebe.
Imaju stila.
A ja sam jebeni Clark Olofsson.
-Ekipo! Razgovarat će s onim curama. -Kojima?
Pogledajte ih.
Ime joj je bilo Madorie. Ali nazvala se Madou.
Kao da je došla s drugog svijeta. Bila je poput anđela.
Dobar dan.
Zaljubio sam se do ušiju.
Mogu li kako pomoći?
Prva ljubav mojega života.
Ne biste trebale…
Nije loše.
Uvijek stižeš u pravi tren.
Molim?
Da, ne smije se kasniti.
Pohađao si Harvard?
Da, Harvard.
Istina, jesam. Još sam uvijek ondje.
Sjedni, molim te!
Vrlo rado.
Oprostite. John Fredrik Svensson.
Dobio sam ime po Johnu Wayneu.
-Ja sam Madou. -Madou…
-Lijepo. -Ovo je moja mama Liz.
-Zdravo. -Bok. Liz.
-Liz… -Drago mi je.
Doista.
Dakle…
Obitelj mi živi u Americi.
Ali ja sam ovdje.
Posjećujem
poznanike.
Poznanike… Misliš na njih?
Da.
Ne! Nisu to oni. Previše su nezreli.
Jedva da ih poznajem.
Hoćemo i mi!
Svi za jednog…
Znaš što, Johne? Obožavam Harvard.
-Da? -Madouin otac je ondje studirao.
-Šalite se! -Istina je.
Takvo sjajno sveučilište.
Istina.
Divno mi je tamo. Sjajna škola… sveučilište.
Izvoli.
-Baš lijepo. -Tako je…
-Hvala puno. -Nema na čemu.
Pitao sam se…
Znate li možda kakav pristojan hotel gdje bih mogao prenoćiti?
Znate, na odmoru sam.
Znaš što?
-Imamo sobu viška kod kuće. -Stvarno?
Bila bi nam čast imati kao gosta studenta s Harvarda.
Pa, znate…
Što kažeš?
Kad se vraćaš u Ameriku?
Nisam još odlučio. Ne volim planove.
O, Mercedes.
Lijepo.
-I moj tata ima istog ovakvog. -Čime se bavi?
Svačim po malo. Raznim poslovima.
Hvala.
Idem straga.
Koji kurac?
Što ćemo sada?
Bez brige.
Idemo, trojica frajera na plaži.
-Bit će zabavno. -Ne, neće.
Madou i njezina mama Liz.
Kako su dobre bile.
Obje.
Živjele su u palači u Västra Frölundi.
Bez muškarca u kući.
Dvorac dostojan kraljice i princeze.
Jedino što je nedostajalo bio je kralj.
Stigli smo.
Hvala, Johne.
-Dobro došao u naš skromni dom. -Lijepo, baš lijepo.
Izvolite.
Baš lijepo.
Hvala!
Živio i dobro došao u našu obitelj!
-Živjeli! -Živjeli!
Što to imamo ovdje?
Dobro poznat miris.
Šalim se.
Johne, što studiraš?
-Molim? -Na Harvardu?
A, to.
Na Harvardu? Pa…
Znate, različite…
Ovaj…
Ekonomiju.
-Financije i ekonomiju. -Da?
Svašta pomalo…
O kapitalizmu i tako…
Novčani sustavi, banke…
O kupovini
raznih valuta. I tako dalje.
Baš uzbudljivo.
Itekako.
Namjeravaš se time baviti?
Mama, prestani ga ispitivati.
-Ovo nije ni vrijeme ni mjesto. -Nije problem, Madou.
Mogu govoriti o tome.
Što se posla tiče…
Imamo nekoliko ideja.
Osobito u vezi s bankama.
S naglaskom na njihov novac. Moglo bi biti vrlo unosno.
Ulaganja?
Trgovina devizama?
Dionice? Fondovi?
Mogao bih i to.
Ali više
novčano poslovanje.
Pratiš trendove.
Tako i treba!
Da, tako je.
Doista.
Navalimo dalje.
Kvragu, baš je ukusno.
Madou!
Johne!
Jesi li budna?
Što radiš ovdje?
Ne mogu zaspati.
Mogu li uskočiti u tvoj krevet? Samo bih razgovarao.
Ne…
Dobro, ne moramo razgovarati.
-Johne… -Da?
Moram ti nešto reći.
Da?
Nikad se… Nisam se…
Ne brini se. Imam ja iskustva.
I…
Bit ću nježan.
Obećavaš?
Da, naravno.
Dođi…
Reci mi ako te boli.
To je sve?
Prilično dobro, zar ne?
I ti si svršila?
Nisam sigurna.
Po čemu to možeš znati?
Mislim da si svršila.
Johne!
Mamice…
-Joj! Moja pogreška… -Ne zovi me mamica.
-Dodaj mi kruh, Johne. -Naravno.
Voliš li putovati, Johne?
Da. Kako ne bih volio?
Izvoli.
Sviđa mi se Italija.
Baš je ukusno.
Ponekad odlazimo tamo.
Ali…
Madou više voli Francusku.
Francusku?
Doista?
Baš lijepo.
Opa! Ajme!
Baš je fino!
Treba mi nakon ove noći.
Živjeli.
Gospodine.
Hvala na gostoprimstvu.
Madou…
Liz…
Vidimo se uskoro.
-Rado bih se vratio. -Imamo uzrečicu…
Mi casa, su casa.
Casa-casa!
-Bok! -Vidimo se uskoro.
NYKÖPING 29. SRPNJA 1966.
Liz i Madou… Kakav paket-aranžman.
Zaljubio sam se u obje. Liz se moglo povaliti, bez sumnje.
Ali želio sam da mi Madou bude cura. Morao sam se srediti.
Opljačkat ću banku.
Da, baš…
Zvuči zabavno.
Dosta mi je sitnog kriminala.
Auti, provale, žestica…
Jebene sitnice.
Imat ćemo veće ciljeve.
Zvuči izvanredno.
Gunnar nije bio baš Einstein,
ali radio je što mu se kaže i bio je potpuno odan.
Čekaj.
Bit će zabavno.
Jedini je problem bio što nije bio normalan.
Pogledaj ovo.
Koji kurac?
Što kažeš da ponesemo ovu stvarčicu?
Odakle ti to?
Nije važno…
Što će nam sportska oprema za pljačku banke?
Ne treba nam sportska oprema.
Opljačkamo li banku, morat ćemo se pritajiti.
Moramo biti brzi. A trebaju nam i šator, vreće za spavanje i ostalo.
Što?
Napravit ćemo logor u šumi. Jasno?
U redu.
Baš zabavno!
Ali zašto ne odeš kod one? Kako se zove? Malou?
Ne mogu.
-Ne zove se Malou. -Zove.
Ovdje smo. Drži stražu.
BOBERGS SPORTSKA OPREMA I BICIKLI
-Sve čisto? Gunnare? -Da, sve čisto.
Jebeni psi…
Samo polako.
Eto!
Ušao sam.
Daj ovo Milou. Kao poklon.
Nije to njezin stil.
Cure vole poklone.
Obradovat će se, a možda i napaliti.
Ima dovoljno kapa.
-I ne zove se Milou. -Zove.
Radi nešto korisno.
Dobro.
Moj dio kolača.
Siguran si da neće kapu?
Mogao bi je odmah poševiti.
Možda i u dupe.
Gunnare.
Što je sad ovo?
Dobra večer, momci.
'Večer.
Što to nosite?
Idemo kampirati.
Da…
Što je bilo, bilo je.
Krenite svojim putem, a mi ćemo svojim.
Znaš da ne ide to tako.
Daj, samo oprema za kampiranje.
Dvije vreće za spavanje,
šator, prijenosna kuhinja…
I kaciga za hokej.
Mogu vam je dati, ako baš treba.
-Iako je uska kao djevičina pizda… -Šuti, Gunnare.
Momci, slušajte…
Ragnare. Prepoznajem ga.
Ovog s djevičinom pizdom.
Mogli bismo unedogled raspravljati što se doista dogodilo te noći.
Ajme… Gunnar Nordgren dječjeg lica.
I zašto je Gunnar to učinio.
-Tko je on? -Znaš… Tip sa psom.
Ali čemu trud?
Psić!
To ne bi promijenilo što se dogodilo.
Momci…
Gunnare!
Koji kurac, Gunnare?
Jebote…
Jebeni idiote.
Moramo pobjeći.
Dođi!
Policija, poručnik Tommy Lindström.
Evo ga. Policajac Tommy Lindström.
Postao je opsjednut mnome od trena kad je čuo moje ime.
Clark Olofsson…
Postala mu je to životna opsesija.
Clark!
Gdje je? Gdje je Clark?
Gdje je Clark? Clark!
Kujin sine!
Bio je to početak životnog putovanja
za dobrog starog Tommyja Ponija i mene.
Ragnare!
Samo ostani miran.
Preživjet ćeš.
Upomoć!
-Lennarte… -Drži se, Ragnare. Drži se.
Kvragu! Trebamo pomoć! Neka netko zove hitnu!
Murjak je poživio nekoliko dana, a onda je umro.
Završili smo na naslovnicama svih novina u Švedskoj.
Znao sam da ću postati slavan, ali ne po ovakvoj gluposti.
UBOJICE
Ubojice policajca…
A uopće nisam pucao!
Dobro momci, znate što se dogodilo.
Izgubili smo kolegu.
Idemo po te jebene ubojice murjaka.
-Raspršite se! -Dogovoreno.
Skupina 1, prema jezeru.
Skupina 2, za mnom.
Skupine sa psima, na zapad. Anderssone, provjeri humak.
Dobro, momci. Idemo po kujinog sina.
Clark, kamo idemo?
Clark!
-Što je? -Kamo idemo?
Snađi se sam.
-Svatko na svoju stranu, Gunnare. -Što?
Dobro…
Sretno!
Clark!
Kvragu…
Nisam bio kriv.
Nisam mario za murjaka,
ali mario sam za ono što će reći Madou sad kad zna tko sam.
To je John…
Toliko o tvojem mužiću s Harvarda.
UBOJICE POLICAJCA
Već pet dana 70 policajaca traži Clarka Olofssona…
Idemo, momci!
Olofsson je primijećen kako pije kavu…
Lov se nastavlja…
Prilazimo Storsjönu.
Kad ste u bijegu, morate biti oprezni.
Gunnar Nordgren?
Morate biti mirni i razboriti.
Stani!
Osobito kad vas traži cijela zemlja.
Kvragu, Gunnare!
Policajac Mathiasson vidio je da si ti pucao.
Da, ali nisam ja
to učinio.
Glasnije govori! Što?
-Nisam sve to smislio. -A tko jest?
Clark.
Molim?
Clark Olofsson.
Voljeli bismo porazgovarati s Clarkom Olofssonom,
ali još ga nismo našli.
-Znam kako mu se zove cura. -Stvarno?
Kako se zove?
-Ovdje Liz Britmer. -Zdravo. Trebao bih Madou.
-Malou. -Dobro…
Ili možda…
-Ne? -Ne. Milou.
-Milou? -Kako onda?
Malou ili Milou?
-Tko je zove? -Clark.
-Hoću reći, John. -Shvaćam. Onaj koji je nestao bez traga.
Da… Ne… Ali…
Nisam ubio murjaka.
-Valjda to znaš? -Ne znam što bih mislila.
Znaš da nisam takav. Poznaješ me.
-Da ti barem mogu pomoći. -Liz…
-Stvarno, ali… -Nedostaješ mi.
-Ljubavi… -Je li Madou ondje?
Mogu li razgovarati s njom?
Ne. Užasna ideja.
Kvragu.
Prokletstvo, Gunnare!
Malin.
Siguran si?
-Ne. -Ne?
Hvala ni na čemu.
Znam gdje živi.
Kako velika kuća.
Tommy, glumit ćemo džogere. Misliš da će upaliti?
Da, hoće.
Na tajnom smo zadatku.
Misliš da je toliko glup da će doći ovamo?
Sigurno pretpostavlja da znamo za nju.
Nešto se događa.
Da vidimo koliko je glup.
Izašla je iz kuće, pripremite se. Prijam.
Čuli smo. Prijam.
Kamo ideš, crvenokosa ljepotice?
Dolje!
Ovo je bilo blizu.
Dobro da smo na tajnoj zadaći.
-Madou! -Ne! Što se zbiva?
-Ja sam. -Johne?
Morao sam ti doći objasniti. Nije ono što misliš…
-Lagao si mi! -Znam.
Žao mi je, oprosti.
Mislio sam da moram glumiti da bih bio s tobom.
Kako to misliš?
Mislio sam da me ne bi voljela da nemam novca i sve to.
Zašto bi ti bilo stalo do nekoga poput mene?
Nisam ubio policajca.
Nisam, kunem se.
Znaš da nikad ne bih učinio tako nešto.
Zar bi ove ruke,
nakon što su dodirnule nešto tako lijepo kao što si ti,
mogle učiniti nešto tako strašno?
-Ne znam što bih rekla… -Ne moraš ništa reći.
Jebeni džogeri…
Samo sam želio razgovarati s tobom.
I objasniti.
Razumijem ako me ne želiš više vidjeti.
Ali… samo sam želio da znaš…
Volim te.
Pa, to je sve što sam želio reći.
Stani.
Clark…
Prije nego što kažeš, imam nešto za tebe.
Predivno.
Mama ima baš istu takvu.
Johne!
Da, pa…
Izvoli…
Tako sam se brinula za tebe.
I mama. Mislim da joj je stalo do tebe.
I meni je stalo do nje.
Do vas obje…
I to jako.
Možda bismo nas troje mogli…
Što?
Ne znam, imam čudan osjećaj…
-Kujin sine! -Prestanite!
-Miči se s mene! -Claessone! Imam ga!
-Vraga imaš! -Clark!
Kujin sine!
-Predaj se! -Nikad! Nedužan sam!
-Ne, nisi! -Pustite ga!
Jebeni murjak!
Claessone!
Clark, ne!
Nemoj!
-Kvragu, Claessone! Požuri se! -Clark!
-Olofssone! Odbij! -Ne!
Clark!
Vidimo mladog delinkventa Clarka Olofssona…
Sada znate kako je sve počelo.
Karijera mi je počela munjevito. Postao sam poznat u cijeloj državi.
Vode ga iz zatvora na sud Svea,
gdje će doznati presudu.
Osudili su me za nekoliko djela: provalu, ranjavanje u šumi…
Ali oslobođen sam za ubojstvo policajca.
Dragi moj Clark!
Nisam bio kriv.
Postao sam superzvijezda. Mama je bila tako ponosna.
Oduvijek sam znala da ćeš se probiti!
Madou i ja zaljubili smo se do ušiju.
Otišao sam u zatvor,
ali nikad se nisam osjećao tako slobodno.
A uskoro ću opet biti na slobodi.
Nisam mogao gubiti vrijeme iza rešetaka.
SNIMLJENO PREMA „VAFAN VAR DET SOM HÄNDE?”
Prijevod titlova: Vedran Pavlić