СЕРІАЛ NETFLIX
«ЯКЩО Я НЕ МОЖУ БУТИ НАЙКРАЩИМ ІЗ НАЙКРАЩИХ,
БУДУ НАЙКРАЩИМ ІЗ НАЙГІРШИХ».
КЛАРК ОЛАФССОН
ТРОЛЛЬХЕТТАН, 1947
Чорт! Витягніть з мене цю гидоту!
-Тужтеся як слід, фру Олафссон. -Стули пельку!
-Обережно, цигарка. -Заспокойтеся, фру Олафссон.
Чортів паразит!
Вилазь, мерзото!
На мене кричали, щоб я вилазив,
та я завжди ненавидів, коли мені вказували, що робити,
тож тримався до останнього. Але довелося вилазити.
Також я не люблю сидіти замкнутим. На мене чекав увесь світ.
Вечірки, банки, дівчата та інші розваги.
Отже, поїхали!
На волю!
Моя перша втеча.
У вас хлопчик.
Синку!
А який голос!
Красунчик.
Усі одразу зрозуміли: я не такий, як решта дітей.
Я був особливим, і таким і залишився.
Дійсно, особливий.
Оце сила!
Добре, розповім вам усю історію. По черзі.
Я назву його Кларком.
На честь Кларка Гейбла.
Кларк Удерт Олафссон.
Лише правду й нічого, крім правди.
Обіцяю.
Уся Норрмальмсторг забита поліцейськими машинами.
…та ми взяли інтерв’ю в Кларка Олафссона всередині банка…
Ви, певно, чули про мене у зв’язку з пограбуванням на Норрмальмсторг.
БАНК
Ти в етері! В етері!
-Взагалі-то мене до цього змусили. -Де Кларк?
Уся ця історія зі стокгольмським синдромом.
Заручники, світова слава… Ось це все…
Драма триває.
Так, у ті дні я, звісно, був на висоті, та я зробив і багато чого іншого.
КІНЕЦЬ - ТО БУВ КЛАРК!
ЗАСНОВАНО НА ПРАВДІ ТА БРЕХНІ
Та почнемо з початку.
ХЕЛЛСКРІФТСГАТАН, 4. 1952
Оце клас!
-Обожнюю цю пісню. -Так, я теж.
Увесь час одні й ті ж самі питання…
«Кларку, розкажи про своє дитинство, про батьків».
Якби мені давали монетку щоразу, коли ідіот-психолог питав про це,
мені не довелося б грабувати банки.
-Ти що, вдарила мене пляшкою? -Так.
Я тебе обожнюю!
Іди сюди, потанцюємо!
Піф-паф!
Вам кінець.
Подивіться всі в об’єктив!
Ми були як будь-яка інша родина - нормальна, любляча.
Я в основному був сам по собі й чудово знався на жінках.
Вони мені подобалися. Дуже.
Як я й сказав - нормальні люди.
Чого вирячилися, сусіди лупаті?
-Стене! -Уперше бачите ванну?
-І як мені тепер митися? -Стули пельку, чортова суко!
-Він украв мій байк! Стій! -Повернися, паскудо!
КЛАРК
Так, леді… Я завжди легко закохувався.
Найвищій бал, Кларку. Ти хороший хлопчик.
Як то кажуть… «Дзінь-дзінь!»
Я все життя був у когось закоханий.
Я кохаю тебе!
Ти що робиш? Прийди до тями!
Ворушися! Чортові ледачі ідіоти!
Дідько! Це не дім для старих!
Хочеш?
Віддам за поцілунок.
У щічку.
Від жінок не було відбою.
Я їх кохаю. Усіх. Якими б вони не були.
І дві цигарки.
Із грошима в мене проблем не було.
-Булочку з корицею й пиво. -Ще?
У 10 років у мене було більше бабосів, ніж у тата з мамою,
і гроші давали мені єдине, що було потрібно.
Свободу.
Право казати, думати й робити, що завгодно.
Улла з пекарні мого батька… Вона була у мене першою.
-Гей… Улло? -Кларку…
Я довго її обробляв. Нарешті вона погодилася.
Гаразд, ходи сюди.
Улла була така добра.
Один хот-дог.
Я все життя був закоханий,
я пограбував купу банків, я розважався, трахався
і не пропрацював жодного дня, та в мене завжди були гроші.
-Ронні, він краде твій мопед! -Ти що робиш, засранцю? Повернися!
Я не жив за жодними правилами, окрім власних, і мені завжди було весело.
Півроку в колонії для неповнолітніх.
Мені начхати, як до мене ставляться інші люди.
Я такий, яким є, і я не буду за це вибачатися.
Чотири місяці тюрми.
Не чіпай мене!
Любитель!
Давай сюди гроші. Всі!
Сім місяців тюрми.
Давай поміняємося!
Я сам будував свою кар’єру, і я ні про що не шкодую.
Якщо я не можу бути найкращим із найкращих, буду найкращим із найгірших.
Давай ще раз!
-Якого дідька? -Ну то зроби сам.
-Ти що, ніколи не гріб? -Може, й не гріб.
Чим ти взагалі займався все життя?
-Рулюй у той бік! -Він старається, як може.
ФЛЕН, 1965
-Ти певен? -Він не винен, що тупий.
-Я стараюся! -Гаразд, я тобі допоможу. Іди сюди.
-Що ти робиш? -Дай йому як слід!
Слухайте, це нудно. Треба знайти дівчат!
-Звідки тут дівчата? -Трахатися кортить.
Тобі завжди кортить трахатися.
Мені треба відлити.
-Так тобі дівчина й дала! -Наче в тебе було більше?
-Авжеж, більше. -Авжеж!
-Скільки в мене, на твою думку, було? -Дві?
Це на одну більше, ніж у тебе.
-Та облиш… -Погляньте.
-Крута хата. Нумо туди! -Там, схоже, собаки.
-Ти що, Гуннаре, боїшся собак? -Ненавиджу собак.
-Тупі, непередбачувані тварюки! -Стули пельку. Гуннаре, греби туди.
-Так, Гуннаре, давай. Ворушися! -Сядь позаду.
-Відійди. -Будь ласка.
-Чорт… -Ти що, вперше в човні?
-Це не так просто, як здається. -Дивись…
-Я саме так і робив. -Не так.
Тихо!
-Вітаю, ти вмієш гребти… -Точно краще за тебе.
Чорт забирай.
Що це взагалі таке?
Кінчай.
-Мені справді треба відлити. -Заспокойся!
Нічого собі!
Багата хатинка.
-Морган? -Авжеж.
-Що це за місце? -З дороги!
-Вгамуйся. -Нарешті я можу відлити.
Помідори.
Так, що це тут у нас?
«Ремі Мартен Ксо». Особливий.
-Що це? Віскі? -Коньяк, дурню.
Сядь уже! Вчися, доки я живий.
-Нарешті. -Добре.
Плеснемо тобі…
-Давай хутчіше! -Що за чорт? Я ссу!
-Спочатку понюхай… -Добре.
Так, що це у вас?
Можна скуштувати?
Ти що робиш?
-От недоумок! -Вибач, я не…
-Це суперове питво! -Це сраний коньяк. Отямся.
Візьми хоч стакан.
-Бренді? -Це «Мартен Ремі».
-Що це таке? -Крута штука.
-Не пішло. -Так.
Ну…
-Хто взагалі так живе? -Шишка якась, звісно.
Капіталістична свиня.
-Харпсунд? -Що ти сказав?
-Ну, Харпсунд. -Це місце так називається.
Харпсунд!
А що?
-Так? -Ви що, геть нічого не знаєте?
-Це ж літня резиденція прем’єра. -Справді?
Я точно тобі кажу. Це правда.
Ви що тут робите?
ТАГЕ ЕРЛАНДЕР ПРЕМ’ЄР-МІНІСТР ШВЕЦІЇ, 1946-1969
Мій коньяк…
Я лише скуштував.
Мої овочі…
Тікаймо!
-Давай, Гуннаре! -Сучий…!
Мерзотники!
-Ідіть нахуй, придурки! -Гей!
-Охорона! -Чорт, собаки! Я так і знав!
Біжи, Гуннаре! Не панікуй!
-Стійте, придурки! -Стійте!
Кларку!
Назад, придурки чортові!
-Останній раз кажу! -Сюди!
Чортові собаки!
Тікаймо, швидше!
-Гуннаре! -До біса його! Тікаймо!
Якого дідька!
Попався, мерзотнику!
Чого регочеш, покидьку?
Нічого…
Коли-небудь з цього вийде чудова байка.
Ось так…
-То ти мене впізнав? -Так. Я мав на увазі - для тебе.
Будеш розповідати, як тримав Кларка Олафссона на мушці й промазав.
Кларк Олафссон…
Не чув про такого.
Не чув.
Але почуєш.
Ховайтеся, пані та панове!
Він перезаряджає.
Робітники, робітники
Смішно на вас дивитися
Ані смокінгу
Ані машини
Чорт забирай!
Що тут відбувається?
Ось тобі, поліцаю!
-Дідько! -Дідько!
Ви чуєте? Мені потрібна фру Олафссон.
-Інгбрітт Олафссон. -А, добре…
Мені шкода, але ваш син загинув в автомобільній аварії.
Що?
-Кларк? -Так, він у лікарні в Катринехольмі.
Мої співчуття.
Це не я!
Привіт.
Визнайте, що повірили, наче я помер.
Але ні. Так легко ви мене не здихаєтеся.
У профіль.
З іншого боку.
Так, я тоді був красунчиком…
Мама думала, що я помер.
Привезла найкращий татів костюм, щоб мене в ньому поховати.
Він був на мене і став у пригоді.
Оскільки звинувачуваний неповнолітній,
його засудять за напад на поліцейського
й пограбування зі зломом, і як неповнолітнього
посадять на 18 місяців за грати з негайним відбуттям.
Півтора роки? Це все, на що їх вистачило?
Мені набридло бачити тебе в суді,
Кларку Удерт Олафссон.
Скористайся цим шансом змінити своє життя.
Обов’язково.
Тепер я житиму за законом.
Обіцяю.
ЛЬОВСТА. КОЛОНІЯ ДЛЯ НЕПОВНОЛІТНІХ 1966
СТОРОННІМ ВХІД ЗАБОРОНЕНО
Привіт, Ніссе! Відпустка скінчилася.
-Кларку, ти повернувся? -Олафссоне!
Нарешті! Ми тут нудьгували.
-Що ти накоїв цього разу? -Нічого.
Ти мене знаєш.
Я ніколи не порушував закони.
Може, я не завжди був зразковим хлопчиком,
та в тюрмі я краще не стаю.
То який сенс сидіти й нити?
Треба вичавлювати з ситуації всі плюси.
Найкраще в тюрмі те, що в тебе є чітка ціль:
втекти.
Олафссоне, що це ти робиш?
-Драбину. -Що?
Драбину.
Хвилинку. Не можна тут робити драбин!
Я пожартував. Це сапка.
Ось, дивіться.
-Ось так… -Тепер зрозуміло.
Гаразд, Олафссоне.
Продовжуй.
Сундбергу!
Ну, поїхали!
Вперед!
-Карлссоне, а де решта? -Звідки мені знати?
У дупі в себе дивився?
Так…
Уперед!
Прошу, панове. Воля чекає!
Давай, Кларку!
Олафссоне!
Злазь, негайно!
-Ти мене чув? -Піди просерися.
Якого дідька, Кларку!
ПЛЯЖ НАСЕТ, 1966
Ходімо, придурки!
-І де ціпочки? -Усюди.
Я люблю тікати. Одразу все стає якось краще.
Почуття загострюються. Усе стає чіткішим,
кольори - яскравішими.
-Піде. -Так, авжеж.
Кляті мерзотники!
-Чортові небесні щури! -Заспокойся, Гуннаре.
Навіть поганий день за втечі - все одно чудовий.
А конкретно цей день взагалі блискучий.
Спробуй сам.
ГАРВАРД
Кларку!
Ти куди? Кларку…
Стій!
-Куди ти зібрався? -Годинники позбираю.
Дідько.
-Глянь. -Так…
Чорт.
Дивись…
Забудь, Кларку. У тебе нуль шансів.
Це модні ціпочки.
А я Кларк Олафссон, чорт дери!
-Він хоче підкотити до тих дівок. -До яких?
Чорт! Ну й дівки!
Її звали Мадурі, та всі називали її Маду.
Вона була з іншого світу. Справжній янгол.
Доброго дня.
Я закохався по самі вуха.
Я можу вам допомогти?
Моє перше кохання.
Нащо ж ви…
Класна штука.
Мабуть, ви ніколи не спізнюєтесь.
Перепрошую?
Саме так. Часу нема чекати.
Ви вчилися в Гарварді?
ГАРВАРД
Так. У Гарварді.
Я там вчився. Чи то вчуся.
Сідайте!
Із задоволенням.
Перепрошую. Джон… Фредрік Свенссон.
На честь Джона Вейна.
-Мене звуть Маду. -Маду…
-Дуже приємно. -Це моя мама Ліз.
-Добридень. -Добридень, Ліз.
-Ліз … -Дуже приємно.
Навзаєм.
Отже…
Моя родина живе в Америці.
Та я тут…
…у гостях…
…у знайомих.
У знайомих? У цих хлопців?
Так.
Ні. Вони занадто невиховані.
Я їх взагалі практично не знаю.
Ділитися треба!
Один за всіх і всі за одного!
Знаєте що, Джоне? Я люблю Гарвард.
-Так? -Тато Маду вчився у Гарварді.
-Не може бути! -Ні, серйозно.
Це чудовий університет.
Так, чудовий.
Мені там подобається. Хороший коледж… університет.
Прошу.
-Як мило. -Зараз…
-Дякую. -Нема за що.
Я хотів запитати…
Ви не знаєте хороший готель, де можна переночувати?
Я зараз вільний птах.
Знаєте, що?
-У нас саме є вільна кімната. -Серйозно?
Для нас велика честь прийняти в гостях гарвардського студента.
Ну, знаєте…
Що скажете?
Коли ви повертаєтеся в Америку?
Поки не знаю. Як піде.
О, «мерседес».
Круто.
-У мого тата такий самий. -Чим займається ваш тато?
Різним. Бізнес і все таке.
Дякую.
Я сяду позаду.
Якого дідька?
І що нам тепер робити?
Заспокойся.
Облиш. Ми - трійко чуваків на пляжі.
-Круто ж буде. -Та не буде круто.
Маду та її мама Ліз…
Чорт, вони були справжні леді.
Обидві.
Вони жили у великому багатому маєтку
без чоловіка в хаті.
Справжній палац для королеви й принцеси.
Бракувало лише короля.
От ми й приїхали.
Дякую, Джоне.
-Ласкаво просимо в ваш притулок. -Мило. Дуже мило.
Тримайте.
Дуже гарно.
Дякую!
За вас, і ласкаво просимо!
-За нас. -За нас!
Так-так-так, що це в нас?
О, знайомий запах.
То був жарт.
Джоне, а що ти вивчаєш?
-Що? -У Гарварді?
Так.
У Гарварді? Ну…
Різне…
Я…
Економіку.
Фінанси та економіку.
Усе потроху…
Капіталізм і все таке…
Грошові системи, банки…
Придбання…
…різних валют. І так далі.
Як цікаво.
Авжеж.
Ти б хотів і далі цим займатися?
Мамо! Припини його допитувати.
-Це недоречно. -Нічого, Маду.
Я не проти розповісти.
Робота, робота… Я хочу…
У мене є деякі ідеї.
Особливо щодо банків.
Попрацювати з їхніми грошима. Це може бути дуже вигідно.
Інвестиції?
Спекуляції з валютою?
Акції чи фонди?
Так, авжеж.
Ні, швидше
готівка.
Так, зараз для цього найкращий час.
Це дуже цікаво!
Так. Дуже.
Дуже.
Ну, ще по одній.
Боже, як смачно.
Маду!
Джоне!
Ти не спиш?
Що ти тут робиш?
Мені не спалося.
Можна, я приляжу з тобою на хвилинку? Просто поговорити.
Ні!
Можемо не говорити, якщо ти не хочеш.
-Джоне… -Так?
Я хочу спочатку дещо тобі сказати…
Так?
Я… я ще ніколи…
Не переживай. Я сто разів це робив.
І…
Я обіцяю, я буду обережним.
Обіцяєш?
Авжеж.
Ходи до мене.
Скажи, якщо буде боляче.
И це все?
Так.
Приємно, правда?
Ти теж кінчила?
Не знаю.
А як про це дізнатися?
Я думаю, ти кінчила.
Джоне!
Мамусю…
-Вибач, омовився… -Не клич мене так.
-Джоне, передаси мені хліб? -Так, авжеж.
Джоне, ти любиш мандрувати?
А хто не любить? Авжеж!
Прошу.
Я люблю Італію.
Напрочуд смачно.
Ми іноді туди їздимо.
Та…
Маду віддає перевагу Франції.
Франції?
Справді?
Як мило.
О! Привіт!
Дуже смачно!
І дуже вчасно після такої ночі.
Привіт.
Сер…
Дякую за гостинність.
Маду…
Ліз…
До зустрічі.
-Я із задоволенням прийшов би ще. -Як то кажуть…
Мій дім - твій дім.
Мій-твій!
-Бувай! -Побачимося.
НЮЧЬОПІНГ 29 ЛИПНЯ, 1966
Ліз і Маду. Дві в одному!
Мені сподобалися обидві, і я радий був трахнути Ліз. Без проблем.
Утім, аби стати хлопцем Маду, я мав щось із собою зробити.
Я хочу пограбувати сраний банк.
Чорт!
Прикольно.
Набридли дрібниці.
Машини, злами, самогон…
Це все для дрібних шестірок.
Слід думати масштабніше.
Слушна ідея.
Гуннар не був Ейнштейном,
та він робив, що йому кажуть, і не був зрадником.
Секунду.
Прикольно.
Проблема була в тому, що він був абсолютним психом.
Ти диви!
Якого дідька?
Ця фігня нам стане в пригоді.
Так…
Де ти це взяв?
Та облиш…
Нащо нам спорттовари, щоб грабувати банк?
Та не спорттовари.
Після пограбування треба бути на певний час сховатися.
Ми лише туди й назад. Візьмемо палатку, спальні мішки.
Що?
Щоб пересидіти в лісі. Доперло?
Гаразд.
Прикольно!
А хіба ти не можеш пересидіти в неї? Як там її? Малу?
Не можу.
-І її звуть не Малу. -Малу.
Так, усе. Ти стій і стережи.
«БОБЕРГС» СПОРТТОВАРИ ТА ВЕЛОСИПЕДИ
-Усе гаразд, Гуннаре? -Так, усе норм.
Чортові собаки!
Спокійно.
Так…
Я заходжу.
Можеш взяти для своєї… Мілу. У подарунок.
Це не її стиль.
Дівчата люблять подарунки.
Вона зрадіє і, може, навіть збудиться.
У неї достатньо шапок.
-І її звуть не Мілу. -Хіба?
Краще допоможи нести.
Ось так.
Як два пальці об асфальт.
Їй точно не потрібна ця шапка?
Може, ти потім її трахнеш.
Може, навіть у зад.
Гуннаре…
А цей що тут робить?
Привіт, хлопці.
Привіт.
Що це у вас?
Це? Ми збираємося в похід.
Отакої.
Може, не треба?
Ви підете своїм шляхом, ми своїм.
Ти ж знаєш, так не буває.
Це просто туристичне спорядження.
Так, що тут у нас? Два спальних мішка…
Палатка. Газова горілка…
І хокейний шолом.
ПОЛІЦІЯ
Я можу його назад покласти, якщо треба.
-Він тісний, як піхва в монашки… -Стули пельку, Гуннаре.
Так, хлопці, слухайте…
Чорт забирай, Рагнаре! Я його впізнав!
Цього, з піхвою монашки.
Можна скільки завгодно обговорювати, що насправді сталося.
Та це ж ніхто інший, як малий Гуннар Нордгрен.
І чому Гуннар зробив те, що зробив.
-Ти про що? -Ну той, що ненавидить собак.
Яка, в дідька, різниця?
Гуннар-Пес!
Це нічого не змінить.
Хлопці …
Гуннаре!
Якого дідька, Гуннаре?
Чорт…
Чортів ідіот!
Тікаймо!
Хутчіше!
Швидше!
Поліція Нючепінга. Офіцер Томмі Ліндстрем.
Ось і він. Офіцер Томмі Ліндстрем.
Він схибився на мені тієї миті, як вперше почув моє ім’я.
Кларк Олафссон…
І це була одержимість на все життя.
Кларку!
Де він? Де Кларк?
Де Кларк? Кларку!
Сучий син!
КЛАРК
Це був початок шляху в життя завдовжки
для старого Томмі-Поні… і для мене.
Рагнаре!
Ні! Тримайся.
Усе буде добре.
Допоможіть, хто-небудь!
-Леннарте… -Тримайся, Рагнаре. Ти лише тримайся!
Чорт забирай! Допоможіть, хто-небудь! Викличте «швидку»!
Коп примудрився протягнути кілька днів. Потім він помер,
і ми опинилися на перших шпальтах газет повсюди в Швеції.
Я завжди знав, що стану знаменитим, та не через такий ідіотизм!
ВБИВЦІ ПОЛІЦЕЙСЬКИХ
Убивця поліцейського?
Я навіть не стріляв у нього!
Так, хлопці… Ви знаєте, що робити.
Наш колега загинув.
Зловимо мерзотників, що вбили поліцейського.
-Уперед! -Так точно.
Перша група - до озера.
Друга група - за мною.
Кінологу-2 - на захід, до пагорба.
Уперед, хлопці! Зловимо ту наволоч.
Кларку, куди ми йдемо?
Кларку!
-Що? -Куди ми тепер подамося?
Ні, ти підеш сам.
-Тепер кожен сам за себе, Гуннаре. -Що?
Ось так.
Щасти тобі, Гуннаре!
Кларку!
Чорт забирай!
Я ні в чому не був винний.
На копа мені було начхати,
та не начхати, що скаже Маду, коли дізнається, хто я насправді.
Але це ж Джон!
От тобі й гарвардський кавалер.
УБИВЦЯ ПОЛІЦЕЙСЬКОГО
П’ятий день 70 поліцейських полюють на Кларка Олафссона…
Швидше, хлопці!
Люди бачили, як Олафссон п’є каву.
Поліція продовжує пошуки…
Летимо до Сторсона. Прийом.
Коли ти втікач, треба бути напоготові.
Ви Гуннар Нордгрен?
Слід зберігати спокій і розмірковувати логічно.
Зупинися!
Особливо коли тебе шукає вся чортова країна.
Якого дідька, Гуннаре?
Офіцер Маттіассон сказав, що він бачив: стріляв ти.
Так, але це не я…
…це зробив.
Не мимри. Що не ти?
-Не я все це вигадав. -А хто?
Кларк.
Що ти сказав?
Кларк Олафссон.
ТЕЛЕФОН
Було б добре поспілкуватися з цим Кларком Олафссоном,
але, на жаль, ми його не знайшли.
-Я знаю ім’я його подружки. -Та ну?
І як її звуть?
-Ліз Брітнер слухає. -Можна поговорити з Маду?
-Малу. -Ясно…
Ні, чекайте…
-Ні? -Ні, Мілу.
-Мілу? -Так усе ж?
Малу чи Мілу?
-Вибачте, хто її питає? -Кларк.
-Тобто Джон. -А, той, що зник?
Так. Ні, але…
Я не вбивав копа.
-Ти мені не віриш? -Я не знаю, що думати.
Ти знаєш, що я не зміг би. Ти знаєш мене.
-Шкода, що я не можу тобі допомогти. -Ліз…
-Справді шкода, але… -Я сумую.
-О, любий… -Маду вдома?
Можна з нею поговорити?
Ні, це погана ідея.
Чорт забирай.
Чорт забирай, Гуннаре!
Малін?
Ти впевнений?
-Ні. -Ні?
Отже, користі з тебе небагато.
Я знаю, де вона живе.
Чорт, оце так дім.
Гей, Томмі! Ця ідея з бігунами… Думаєш, спрацює?
Авжеж.
Ми під прикриттям.
Думаєш, він такий ідіот, щоб сюди прийти?
Він розуміє, що ми дізнаємося про неї.
Там щось відбувається.
Подивимося, наскільки він ідіот.
Так, вона вийшла з дому. Готуйтеся. Кінець зв’язку.
Вас зрозумів. Кінець зв’язку.
Куди ти зібралася, лялю?
Пригнися, чорт!
Пронесло.
-Добре, що ми під прикриттям. -Так.
-Маду! -Ні! Що ти робиш?
-Це я. -Джоне?
Я мусив тебе побачити, пояснити. Усе не так, як ти думаєш.
-Ти мені брехав! -Я знаю.
Я хочу за це вибачитися.
Я думав, що маю бути іншим, якщо хочу бути з тобою.
Що ти маєш на увазі?
Я думав, ти й не глянеш на мене,
якщо знатимеш, що в мене немає грошей.
Навіщо такий, як ти, потрібен такій, як я?
Я не стріляв у жодного копа.
Це не я. Присягаюся.
Ти знаєш, я б ніколи так не вчинив.
Хіба ці руки,
що торкалися такої краси, як ти,
могли зробити таку страшну річ?
-Я не знаю, що сказати… -Не треба нічого казати.
Чорт, скільки тут бігунів! Я просто хотів з тобою поговорити,
все пояснити.
Я зрозумію, якщо ти не захочеш більше мене бачити.
Та я… Я хочу, щоб ти знала… що…
…я кохаю тебе.
Це все, що я хотів тобі сказати…
Зачекай.
Кларку…
Чекай, нічого не кажи. Я… я для тебе дещо підготував.
Дуже гарно.
Знаєш, у мами є така сама.
Джоне!
Так. Ось…
Давай одягну…
Я так хвилювалася за тебе.
І мама теж. Здається, ти їй подобаєшся.
Так, вона мені теж подобається.
Ви обидві мені подобаєтесь…
…дуже сильно.
Я подумав, може, ми втрьох…
Що?
Не знаю. У мене дивні відчуття, що…
-Чорт забирай! -Припиніть!
-Відпусти мене! -Классоне, я його спіймав!
-Аж ніяк! -Кларку!
Сучий син!
-Відпусти мене! -Ні за що! Я не винен!
-Ні, винен! -Не чіпайте його!
Чортів коп!
Классоне!
Кларку, ні!
Ні!
-Классоне, агов! -Кларку!
-Олафссоне, здавайся! -Ні!
Кларку!
Ви бачите молодого злочинця Кларка Олафссона…
Тепер ви знаєте, як усе почалося.
Моя кар’єра почалася з помпою, і я став знаменитим злочинцем.
Його переведуть з тюрми в суд Свеаланда,
де він чекатиме на вирок.
Мене засудили за грабіж, за стрілянину в лісі…
Та за вбивство копа виправдали.
Мій милий Кларку!
Я ж у ньому участі не брав.
Я став суперзіркою. Мама мною пишалася б!
Я завжди знала, що ти далеко підеш!
Ми з Маду так кохали одне одного!
Я мав сісти за грати,
але чомусь почувався вільним як ніколи.
І скоро збирався звільнитися.
У мене було забагато планів, щоб гаяти час в тюрмі.
ЗА КНИГОЮ КЛАРКА ОЛАФССОНА «VAFAN VAR DET SOM HANDE?»
Переклад субтитрів: Ольга Чернявська