СЕРІАЛ NETFLIX
«Я ЗАВЖДИ РОБЛЮ ВСЕ НАВПАКИ, НАЧЕ НА АВТОПІЛОТІ».
КЛАРК ОЛАФССОН
Заходь.
Тюрма не перевиховує. Думаєте, ув’язненим там подобається?
Ні, не думаю, бо людині
завжди важко бути за гратами, не бути вільним.
ЗАСНОВАНО НА ПРАВДІ ТА БРЕХНІ
У дитинстві я любив читати комікси.
Там були злодії в смугастому одязі,
неголені, і вигляд вони мали підозрілий і страшнуватий.
Вони мене лякали.
-Думаєш, вони справді такі? -Ні.
На вигляд вони як звичайні люди.
-А як там взагалі живеться? -Не дуже весело, звісно.
Сидиш, склавши руки.
-Люди в тюрмі перевиховуються? -Ні, звісно.
Аби витримати ув’язнення, треба мати особливий характер.
Багато хто божеволіє. Та я - ні.
У мене не було проблем з тюрмою. Мені тут навіть подобалося.
Та мені було страшенно нудно.
Я звик до активного руху.
Моя кар’єра різко пішла вгору.
Я вже був знаменитістю.
Мене шукали всією Швецією.
Молодий, гарний бунтар.
Ворог суспільства № 1,
кошмар кожного чоловіка
і мрія його дочки…
І мене збирались вісім років протримати за гратами.
Гей, ні!
О, яка ляля!
ТЮРМА ЕСТЕРОКЕР, 1967
-Ось і він… -Привіт, Кларку!
Я твердо вирішив дати драпака.
Як кажан із пекла.
Втечі - це прикольно.
Для мене це було чимось на кшталт спорту.
Я разів 17 тікав із тюрм. Певно, це світовий рекорд.
Утім, це не так легко, як здається.
Стій!
Сучий син!
А якщо облажаєшся, опинишся в карцері.
Кажуть, аби пережити карцер, треба бути віруючим або впертим.
Я точно не віруючий, але, певно, трохи впертий.
НІЦШЕ «ТАК КАЗАВ ЗАРАТУСТРА»
Тож я почав читати купу книжок.
Про життя, всесвіт та інше лайно.
ЛИСТОПАД-ГРУДЕНЬ 1967
СІЧЕНЬ 1968
Коли тобі не так нудно, час летить.
Не встигнеш оком блимнути, і все.
Олафссоне, тебе переводять з карцеру.
І до тебе гість.
Іноді, щоб утекти, доводиться використовувати нестандартні методи.
Я тут подумав… Ти вийдеш за мене?
Що ти сказав?
Мені не почулося?
Звідки я знаю, що тобі почулося?
Я запитав: «Ти вийдеш за мене»?
Ти серйозно?
Так.
Розумію, шансів обмаль, але…
Я думав про це в карцері.
Кларку…
Буде так круто! Заручини й все таке. Ти все влаштуєш?
Так, Кларку! Я…
-Авжеж, я вийду за тебе! -Супер.
Я кохаю тебе.
-Так… -Тоді домовилися.
У нас залишилося кілька хвилин… Хочеш, щоб я закінчив?
-Так, будь ласка. -Тоді пірнаю.
Не терпиться сказати мамі…
-Якого дідька? -Вона буде щаслива!
Дідько, Кларку!
Чого це ти вирішив одружитися з моєю дочкою?
Це не означає, що я не кохаю тебе… мамо.
Не смій мене так називати.
Вибач… мамусю.
Якого…
Боже…
-Яка гарна сукня. -Просто чарівна.
Уся родина Маду зібралася святкувати наші заручини.
Грошей не пошкодували.
Торт і шампанське,
креветки, холодець, ікра - знаєте, чорні риб’ячі яйця?
Яка смакота!
Мамо…
-А де наречений? -Скоро буде.
Мені дали відпустку для заручин.
Чесно кажучи, я хвилювався.
Усе йшло, як годиться. Початок роману в життя завдовжки…
Я так тобою пишаюся. Моя дівчинка зовсім доросла!
Так…
Усі на тебе чекають, Олафссоне.
Не такого роману, як думали Маду та її рідні.
Я кажу про свій роман в життя завдовжки…
Екіпаж…
…волі.
ІСПАНІЯ
ПРИВІТ З ГРАН-КАНАРІЇ 1969
Ви ж не думали, що я справді одружуся?
Ні. Замість цього я вирішив поїхати в довгоочікувану відпустку.
Дуже дякую.
А чого ти очікувала?
Люба моя, йди всередину!
Стули пельку! Він прийде!
Не прийде. Він і не збирався. Ти ж це розумієш?
-Прийде! Ти його не знаєш! -Ти теж.
Я його знаю!
-І знаю, що він мене кохає! -Невже?
Ти просто ревнуєш і сердишся, що він тобі не дістанеться.
Він уже був моїм!
Люба, я це й намагаюся донести. Він постійно бреше.
Йди в дім, хутко!
-Налийте мені. -Добре.
Прошу вас, сер.
Що це?
-Кола з «Бакарді». -Класне питво.
Ти та я на танцмайданчику. Сьогодні ввечері! Дівчина!
Ти та я!
КЛАРК ТАНЦЮЄ З СЕРЕДЗЕМНОМОРСЬКОЮ КРАСУНЕЮ
Я можу ще раз.
Привіт, Кларку.
Доброго ранку.
Я хочу їсти.
Не хвилюйся.
Я добуду сніданок для мого янгола.
Нікуди не йди.
Кларку?
-Ти голий. -О, точно!
Ти… чекай тут.
Я… скоро повернуся.
Класна вона була. Урсула.
Життя втікача йшло чудово.
Доки мене не помітило подружжя чортових туристів,
що вирішили заробити, продавши мої фото «жовтій пресі».
І, звісно, він їх побачив.
Кларк.
Томмі Ліндстрем. Той самий коп.
Дідько! Тільки не ти!
Спокійно. Давай без сцен.
Ходи зі мною до машини, добре?
Зупинися, Кларку!
За мною!
Кларку, чорт забирай! Стій!
Кларку, стій, трясця твоїй матері!
Стій, Кларку!
-Всьому кінець! -Відпусти! У мене дрючок у дупі!
Ну, Олафссоне…
Скінчилася твоя від…
Сучий син! Трясця твоїй матері!
Та я пожартував.
-Руку… -Ти весь мокрий.
Урсуло! Пам’ятай мене!
ТЮРМА СУВОРОГО РЕЖИМУ «ТІДАХОЛЬМ» 1969
Повертаємося в готель…
Цього разу в надсучасну тюрму суворого режиму.
Я гадки не мав, як утекти. Куди вже гірше?
БЕЙРУТ: ПАРИЖ БЛИЗЬКОГО СХОДУ
Можна й гірше. Нас примушували дивитися різні хіпові нісенітниці.
Смерть, відчай…
Червоний день… Це слабкість.
Це же був кінець 60-х.
Діти квітів і ліві переживали злет.
Усе було просякнуто політикою:
політична музика, театр, мистецтво.
-Краще б вони роздягнулися. -Так.
Так, у всьому був політичний порядок денний.
Нас силоміць годували політикою, на яку в’язням було начхати.
І раптом з’явилася вона…
Я повторюю, що легко закохуюся,
та це був особливий випадок.
Браво!
Неймовірно.
Ви просто молодці. Особливо ти.
-Ви дуже талановита. -Дякую.
Маріє, не розмовляй із ним. Ти не знаєш, що він накоїв.
Він така ж людина, як і ми.
Ти не знаєш, що він пережив. Я нікого не засуджую.
Як хочеш.
-Вам справді сподобалося? -Так.
Ваша фігура…
Тобто, ви знаєте, як краще її показати.
У когось має вистачити сміливості уособити істину, чи не так?
-«Геть імперіалізм»! -Так, геть це лайно.
Я побачив вас і одразу подумав: «Ця дівчина…
Вона особлива».
Дуже дякую.
До речі, мене звуть Марія.
Кларк.
Кларк Олафссон.
-Дуже приємно. -Навзаєм.
Олафссоне!
Що ж, обов’язок кличе.
Радий знайомству, Маріє.
Я ніколи не впадаю в депресію.
Ні, я нікого не ненавиджу.
Особливо жінок.
Я їх люблю понад усе.
Жінки багато разів мене рятували.
ГЕТЕБОРГ 1953
Мама навчила мене ще в дитинстві добре ховатися.
Він нас не бачить.
Це часто ставало мені в пригоді.
Ми його обдурили!
Куди вони…
Так, я всіх люблю.
Особливо жінок.
А їхню думку ти цінуєш?
-Їхні почуття, думки? -Так, авжеж.
Я ж сказав.
-Так, авжеж. -Так?
А ти…
Ти не лише розумна.
Ти ще й гарна.
Як я й казав, всюди була політика.
Тюрма - політика, секс - політика,
а секс із злочинцем -
політична заява.
Реабілітація можлива всередині пенітенціарної системи.
Згоден. Ти знаєш, що я тебе кохаю.
-Ти читав Фуко? -Авжеж. Чудова річ.
Суспільство намагалося тебе зламати, та ти витримав.
Я казав, що кохаю тебе?
Громскі казав:
«Статус-кво в суспільстві тримається на класовій структурі,
де злочинці - найнижчий клас».
У вас немає голосу.
Як ви змусите себе почути, якщо у вас немає голосу?
Немає свободи без волі.
Говори голосніше, й ти досягнеш усього, Кларку.
Я почав зустрічатися з Марією.
Що завгодно.
Вона була дуже розумна.
Що завгодно…
Вона допомогла мені зрозуміти, що, якщо я стану скалкою в дупі,
мені не доведеться тікати.
Ти геній, чорт забирай!
Вони самі мене виженуть!
Ще п’ять хвилин.
Нарешті в мене з’явився план.
І він мав здійснитися.
Пограли й годі.
Тепер я ваш новий редактор.
Питання є?
Я так и думав.
До роботи! У нас купа справ.
НЕГУМАННІ ТЮРМИ ПОЧУЙТЕ НАС
РЕДАКТОР
Завдяки мені відродився «Бетонний журнал».
Що скажете?
Та вони потребували мого керування.
Ні, ні, ні…
Перебільшуй, чорт забирай!
«Кумла - шведський Освенцим!»
«Зігхайль, Улоф Пальме!»
Напиши про те, що Гітлер винайшов тюрми, цю нацистську систему.
Вийде ідеально.
Сподіваюся.
Нарешті.
Усі читали мій журнал,
і незабаром усі почали на все скаржитися.
НАЧАЛЬНИК ТЮРМИ
Наше незадоволення змусило керівництво занервувати.
Привіт, начальнику.
У переліку - 39 вимог від в’язнів «Тідахольма».
Скажіть Пальме, щоб їх прийняв.
Негайно. Інакше…
Коротше… інакше ви пошкодуєте.
Бувай.
Завдяки мені незадоволення ширилося, як герпес.
Естерокер, Норрчепінг, Кальмар…
Кожна тюрма в Швеції.
Раптом усі почали висловлювати власну думку.
Суспільство нас убиває.
Коли надворі сонячно, ми маємо право на прогулянки.
У мене вже яйця посиніли, бо тут немає кімнати для траху.
Більшість грабіжників банків - дуже милі люди.
Уряд забрав мої гроші.
Пальме не кращий за Гітлера.
-Нащо саджати хороших людей? -Це просто дурня.
-Кажуть, яйця можуть відмерти. -Так і здохнути можна.
Хрінова система.
І телевізор вирубають о восьмій!
Їхній голос…
Не дають дивитися «Саутсайдерів».
КУМЛА - ОСВЕНЦИМ
…це був мій голос, чорт дери.
Використовуй ЗМІ.
Ти потрібен їм так само, як вони тобі.
Стеж, щоб тобі платили за інтерв’ю та фото.
Вони за таке платять.
До тебе поставляться серйозніше.
Тебе почує вся Швеція, а, може, й Європа!
Ти неймовірна. Знаєш це?
Як можна бути такою гарною, ще й такою розумною?
Слухай…
Ти не чув про голодування?
Ходи сюди, поганцю.
Кларку?
-Дивіться! -Це ж Кларк.
Ми маємо об’єднатися і разом боротися з системою.
-Так! Геть систему! -Гей, Кларк хоче щось сказати!
Ми маємо робити все можливе!
-Точно! -Так!
Покажемо цим покидькам: ми не жартуємо!
До біса систему!
Ми ладні на все, аби отримати, що хочемо!
-Точно! -Так!
Не питайте, що ви можете зробити для себе…
Ні.
…запитайте, що можете зробити для мене!
Що?
-Для тебе! -Про що це він?
Дарма, неважливо.
Ось чому я вирішив,
що всі в’язні Швеції
повинні…
…оголосити голодування!
Ні!
Кому це потрібно…
Буде круто!
ГОЛОДУВАННЯ КЛАРКА В ТЮРМАХ УСІЄЇ КРАЇНИ
Гроші вперед.
Ми не їстимемо!
Голодування!
КЛАРК ОЛАФССОН ОГОЛОШУЄ ГОЛОДУВАННЯ
КЛАРК ПІДНЯВ 2500 В’ЯЗНІВ
-Їжте! -Ви нас не примусите!
Масове голодування охопило тюрми всієї країни.
Влада безпорадна,
її звинувачують у небажанні взяти на себе відповідальність.
Жодних рішень щодо Олафссона не було ухвалено.
ПАЛМЕ НЕ ПОСТУПИТЬСЯ
-Їж, чорт дери! -Відкрий ширше!
Ти помреш з голоду.
КЛАРК ПРОТИ ВЛАДИ
Я завжди вважав, що треба захищати все живе.
Ми не жартуємо!
Уся Швеція!
Я казав, що кохаю тебе?
Ковтай!
Скажіть Пальме, нехай йде в дупу!
ОДИН В’ЯЗЕНЬ ПОМЕР
Останні новини.
Один в’язень помер внаслідок…
Кларку…
Хіба можна їсти під час голодування?
Так! Потрібно.
Я очолюю революцію. Мені потрібні сили.
-Усе тримається на мені. -Тобі краще знати.
Я принесла й хліб.
Ти молодець, Кларку.
Я тобою пишаюся.
Так, я трохи збрехав.
Та на мене стільки навалилося. Це моя особиста справа!
Як є, так є.
Не завжди все так, як здається.
Як того разу під столом.
Я зламав руку. Прикрий випадок.
Мені було страшенно боляче.
Ми тебе вилікуємо. Ти хороший хлопчик, Кларку.
Тато завжди робив усе на всі сто.
Давай, відбери в мене м’яч!
Ну давай, спробуй!
Повний вперед.
Це все, що ти можеш? Давай…
Звичайна справа в моїй родині.
Та що з тобою?
Вставай. Граєш, як те дівчисько.
Дивись…
Я принесла кров’яну ковбасу.
Твою улюблену.
Як ви розумієте, повстання викликає занепокоєння.
Нас виставляють убивцями й негідниками.
Ви…
Олафссон… Чи сильно він небезпечний?
Із Кларком Олафссоном треба бути обережним.
Я з ним зустрічався, і…
Чесно кажучи, він здався мені розумною й приємною людиною.
Із Кларком Олафссоном треба бути насторожі!
-Нічого доброго в ньому немає. -Ясно. А ви що скажете?
Я вважаю, що моє…
…лікування Олафссона ще не…
…завершилося.
Буде краще, якщо він залишиться тут.
-Якого дідька? Лікування? -Так.
Кларк Олафссон – нарцис і психопат.
-Його начхати на всіх, окрім себе. -Тут ви помиляєтеся.
Я як професіонал вважаю, що він - добрий, люблячий, з великим потенціалом.
У всіх його дій є прихований мотив, і якщо ви спустите йому цю «революцію»,
то пошкодуєте, запам’ятайте мої слова!
Та я мушу щось зробити!
Пальме все це набридло.
Ось як ми вчинимо…
Кларк отримає те, що хоче.
Це жахлива ідея!
СТУДІЄГАРДЕН УПСАЛА, 1972
Звичайно, вони прийняли всі вимоги.
І життя кожного в’язня в Швеції змінилося на краще.
Включаючи мене. Дуже дякую.
Це Кларк!
Привіт, Кларку!
Мене перевели в Студієгарден.
Не тюрма, а анекдот.
Вона скидалася на літній табір.
-З’їж щось. -Ти найкращий.
Мені давали звільнення, коли я просив, тож я міг частіше бачитися з Маду.
Тобто з Марією. Авжеж, з Марією.
Життя чудове.
Звісно, в Студієгардені краще.
-Та все одно це несправедливо. -Так.
Не можна замикали людей у клітці.
У неволі ніщо не множиться, окрім ненависті!
Та хмара схожа на піхву.
-Ти думаєш? -Так…
Як на мене, вона схожа…
на корабель,
що пливе до невідомості й свободи.
Настав час поділитися з Марією моїми планами на майбутнє.
Я не знав, як вона відреагує.
Хочу, що ти звільнився якнайшвидше.
Так… Не певен, що зможу стільки чекати.
Ти маєш рацію,
у неволі ніщо не множиться.
Ми з тобою віримо в свободу.
Так, але…
Куди ми їдемо?
-Треба посіяти зерно… -Я знаю ідеальне місце для нас.
Бейрут.
Гарний, із широкими поглядами, що вміє розуміти й прощати.
Як ти, Маріє.
Я… Я поїду.
У будь-якому випадку.
Доки система мене не зламала.
Поїхали зі мною.
Ми почнемо все з початку.
Лише ти та я.
Що скажеш?
-Це означає «так»? -Так!
-Ти сказав «Бейрут»? -Саме так!
Його називають близькосхідним Парижем.
Я так тебе кохаю!
Це була найскладніша втеча з тюрми.
Журнал, голодування,
політика, трах із психологом, вмовляння Марії й все таке.
Без неї я не впорався б.
Давай, люба! Свобода чекає!
Нарешті я повернув своє життя!
Ми вирішили їхати машиною аж до Бейрута.
Наступна зупинка - Бейрут!
Давай…
Що за чорт…
Сучий син.
ГАМБУРГ
Так!
Я знаю того чувака. Це Кай-Роберт!
О!
-Каю-Роберте, сучий ти син! -Кларку…
Так, це я!
Маріє! Це Кай-Роберт.
-Мій старий добрий друг. -Привіт…
Він не геній, звісно, але як ми розважалися!
Так, Кайяне?
Ще б пак.
Давай, Кайяне!
Авжеж. Весело було.
Чорт забирай…
Це ж треба, так тебе перестріти. Куди їдеш?
Ще не вирішив. Просто голосую.
-Я думав поїхати в той бік. -Так?
-А що на табличці написано? -Ну… Гамбург.
Гамбург. Це туди.
-Так, Гамбург… -Гамбург.
Поталанило тобі.
Ми їдемо до Гамбургу. С Кайяном.
-Чудово! -Слухай…
-Не хочу вам заважати. -Ти не заважаєш.
Ти ж свій, Кайяне.
Залазь!
Каю-Роберте!
Поїхали!
-Ким ти працюєш, Маріє? -Я соціальний…
Каю-Роберте, собако ти такий!
Марія моя. Не займай.
Я такий радий тебе бачити!
Я пригадую, в тебе були проблеми з жінками…
Лише не кажи, що ти незайманий.
Ні!
Це кепсько, Кайяне…
Не хвилюйся.
-Ні… -Я для тебе знайду дівчину.
Коли приїдемо до Гамбургу.
Репербан…
Давай вже тебе відкриємо!
Я ЛЮБЛЮ ГАМБУРГ
За нас!
-За нас. -За нас.
Оце життя!
Я кажу, це життя! До кінця!
Хвилинку…
Сьогодні я розважаюся.
Непогано. Не хвилюйся.
Головне, бережи їх.
Тепер нікому не можна довіряти. Усі крадії.
-Вип’ємо! -Привіт.
Тупий швед.
Ще по одній! Пригощаю.
Ні, я не буду.
Я теж. Я думаю завтра поїхати на південь.
-Чорт забирай, Кайяне! -По однісінькій…
-Сьогодні тебе розкриємо. -Ще одну…
-Я обіцяв. -…можна.
Я завжди дотримуюся обіцянок. Так, люба?
Може, повернемося в готель разом?
Відпочинемо перед поїздкою в Бейрут?
Мені кортить у ліжко, розумієш?
Так, авжеж. Я розумію.
Люба, ти втомилася.
Повертайся в готель.
А я пошукаю дірку, куди Кайян зможе встромити.
-На добраніч, люба. -Кларку…
-Навіщо тобі? -Ходімо, бовдуре.
Дві коли з «Бакарді», будь ласка.
Сідай. Кларкуся пригощає.
Так, Кайяне. Поїхали.
-За нас! -За нас.
Я в тебе вірю, Кайяне.
Ось так!
-Це мій друг. -Привіт.
Він хоче втратити цноту.
Дивися, Кайяне. Як вона тобі?
Ти така гарна.
Придурок-експрес!
До кінця!
Бачиш мого друга?
Ще дві!
Он він! Як він туди потрапив?
-Ти гарненька… -Скільки?
Я увійшов!
Геть звідси!
Кларку.
Як тебе звуть?
Тут є бар…
Ти колись трахав німчиню?
Ні!
Давай, Кайяне!
Авжеж.
Давай, Кайяне!
-Твоя дружина? -Моя дружина!
Твоя дружина! Чудово.
Кайяне! Забудь про мене! Трахни її!
Чортів швед!
Пішов ти!
Що це за фігня?
ПІШЛА ПОГУЛЯТИ, ЩОБ ТИ ПОСПАВ. СХОЖЕ, ТОБІ ЦЕ ПОТРІБНО. МАРІЯ
Ну…
Якого чорта?
О, ні. Дідько!
Чорт забирай.
Кайяне.
Доброго ранку.
Кайяне!
Відчини, чорт забирай!
Доброго ранку.
Кай-Роберт із тобою?
Я не знаю шведської.
Скажи своєму другу,
що ніч
була незабутньою.
Бувай!
Кайяне, чорт дери, прокинься.
-Прокинься! -Так?
Де гроші?
Скажи, що вони в тебе!
Чорт…
Так.
Тут вони.
Ну слава Богу!
Я думав, ми все згаяли. Ну й ніч…
Ні…
Ні, ні, ні!
У мене немає грошей.
Вони були в тебе.
Слухай…
Я вчора втратив цноту.
Мені
дали.
Я закоханий, Кларку.
Я закоханий.
-Цнота! -Так. Ми типу…
-Тебе лише це хвилює? -Так, просто…
-Коли мої гроші зникли! -…неймовірно.
Так.
Егоїст чортів!
Вибач.
І як тепер ми з Марією поїдемо в Бейрут?
Чорт.
Не знаю…
Ні…
Розберися з цим, Кайяне.
-Я? -Так.
-У мене немає грошей. -Це ти винен.
Я за все заплатив, знайшов тобі дівчину.
Та я допоможу тобі ще раз.
Ми пограбуємо банк. Сьогодні!
Вставай! У нас купа справ.
-Ні… -Дуже навіть так!
-Ні… -Якого чорта, Кайяне!
-Ні! -Ти ж потрахався! Давай веселіше.
-Ні. -Буде круто.
-Ні. -Як у старі добрі часи.
Ось.
До речі, як його звали?
-Його? -Так. Його, її – не має значення.
Яка різниця?
Ми трохи поговорили. Хороша людина.
За нас.
Я в душ.
Буду за півгодини.
Трахозавр.
Гаразд…
-Я лютую, Кларку! -Що я не так зробив?
КЛАРК - УТІКАЧ
Це так несправедливо!
Вони зображують тебе невиправним злочинцем,
а насправді ти лише хочеш бути вільним, як усі люди!
Так…
Дійсно, несправедливо.
Тож я дещо зробила, що має тобі сподобатися…
Я зв’язалася з «Вечірньою бесідою».
-Справді? З телепередачою? -Так.
Я знала, що ти зрадієш!
Люди мають зрозуміти: жертва тут ти.
-Так. -Вони надішлють репортера для інтерв’ю.
Бейрут день зачекає.
Авжеж. Чудово.
Так і зробимо. Це важливо.
І що вчора сталося?
Та я…
Я впав.
Так,
як чортів клоун.
Бац! І нема.
Зате Кайян потрахався. Тобто все було не марно.
Нарешті. Він так довго чекав.
Саме так. Бідака. До речі…
Я тобі дещо приніс.
МІЙ ХЛОПЕЦЬ ПОЇХАВ У ГАМБУРГ І ПРИВІЗ ВШИВУ ФУТБОЛКУ
-Як на мене, смішно. -Дякую.
-Нема за що. -Не треба було…
-Припини. -Дякую.
Час братися до роботи.
Панове…
Чудово.
Так…
Добре.
-Непогано, так? -Може, це занадто?
Вистачить і пістолета. Занадто теж не здраво.
Гаразд. Навіть обговорювати нема чого.
Розслабся, Кайяне. Не псуй настрій.
Якого чорта?
-Кларку? Ти там? -Так, люба! Я зараз.
Попалися.
-Привіт! -Привіт.
Привіт.
-Що ви тут задумали? -Ми нічого не задумали.
Схоже, Кай-Роберт підхопив вошок.
Як цікаво.
-Це Боссе з «Вечірньої бесіди». -Дуже приємно.
-Привіт. -Дякую, що погодилися, Кларку.
-Нема за що. -Це Дітер і Вольфганг.
Привіт!
Що, присядемо тут?
Авжеж.
Так, хлопці…
Давайте біля вікна.
Чудово.
Кажуть, ти потрахався, Кайяне. Вітаю.
-На дивані? -Так.
А світло треба сюди… Так.
-Почнемо? -Так.
-Усі готові? -Авжеж.
Кларку, інтерв’ю.
Дубль один.
Доброго вечора.
Сьогодні мій співрозмовник - один з найвідоміших…
…сумнозвісних шведів.
Він наразі втікач, бо не досидів у Швеції значний строк.
Пані та панове.
-Ласкаво просимо. -Дякую.
-Як справи? -Добре.
-Ваш вирок… -Так.
Ви вважаєте, вас слід помилувати, бо ви перевиховалися.
Я покінчив із цим лайном.
Що спричинило таку зміну?
Щойно вирвавшись з так званої шведської пенітенціарної системи,
мій менталітет різко змінився.
Зачинено.
І тепер я та людина, яку ви бачите перед собою.
-Законослухняний громадянин. -Чудово.
Це пограбування!
Чортові німці.
Бери гроші.
Якого дідька? Стрибай через стіл!
Кларку, ні!
Ми в Швеції дуже поблажливі.
У Швеції з в’язнями поводяться непогано.
Ось що вони до вас доносять.
Хіба це поблажливість - поводитися з людьми, як з худобою?
Сейф!
Попроси в неї ключ.
Відчиняй ключом!
Як можна змінитися, сидячи замкнутим?
Я грабіжник!
Без жодних прав?
-Поклади в сумку. Клади! -Кайяне!
-Кайяне! Дай їй сумку. -Так…
Ось сумка.
Я завжди кажу: у неволі ніщо не множиться.
Логічно.
Давай гроші!
Я грабіжник!
Чорт…
Обійди.
-Ви тут із нареченою Марією? -Так.
Маріє, ходи сюди.
-Ходи до нас! -Приєднуйтеся.
Це Марія.
Прошу.
Ось вона. Красуня, правда?
Які у вас плани на майбутнє?
Ми хочемо десь облаштуватися.
Єдине, чого я хочу - жити нормальним життям.
Жити чесно.
«Мій хлопець поїхав у Гамбург…»
-Десь далеко. -Якого дідька?
Чи скоро чекати на міні-Кларка?
Ви гарне подружжя.
Дякую вам.
На сьогодні це все. До зустрічі у вівторок.
Чортів ідіот!
Уперед!
Добридень, пане Ліндстрем.
Знаю, знаю.
Я набрехав на телебаченні
і переконав усіх, що то правда.
Леді, це Кай-Роберт.
Ми щойно пограбували банк.
Але, як я завжди кажу…
Напої всім!
…не все так, як здається.
Він нас не бачить.
Як коли ми з мамою ховалися під столом.
Спробуй відібрати його в татка.
Ну давай!
-Якого дідька? -Тату, ти впав!
Що, вже не смішно?
Чортів пацан!
Регочи, регочи!
Стене!
-Не чіпай його! -Стули пельку, суко!
Глянь, що наробив цей засранець.
-Це ж лише гра! -Він навіть у футбол грати не вміє!
-Це просто гра! -Я більше цього не терпітиму.
-Чортів ідіот! -Стули пельку! Лайно!
Звісно, це було невипадково.
Але, як я і казав, - звична справа для моєї родини.
Олафссон?
З вас 18 крон 25 ере.
Тато зламав мені руку, і це коштувало нам усіх накопичень.
Дякую.
І татової заначки на випивку.
Він нас не бачить.
Де ви, чорт дери?
Гроші мої крадете?
Сучий син.
Пішов. Усе, його немає.
Він пішов.
Мама з тобою.
Мама тут.
Я люблю тебе, Кларку.
Я люблю тебе. Мама з тобою.
Я завжди буду…
Ось ви де!
Він був п’яний у дупу.
Господи!
Готова?
Та-да!
Отакої!
Ця крихітка довезе нас до Бейрута.
Це ще й спосіб заробити гроші.
Не можна ними ризикувати.
Ну…
Це дуже добре, але…
…що сталося з моєю машиною?
Не має значення.
Діставшись Бейрута, ми її продамо й повернемо гроші.
Із зиском. Розумно, га?
Розумно, та… вона, схоже, дорога.
Так.
Де ти її взяв?
Де?
У мене є знайомі.
Вони мені довіряють.
Ми уклали угоду. Чудову.
Залазь.
Серйозно.
Жодних темних справ, добре?
Люба, як ти можеш?
Звісно, ні! Обіцяю.
Повертаємося в готель, заберемо свої речі та…
Уперед у Бейрут!
Так…
Інтерв’ю було чудове!
Вони мають зрозуміти, хто ти. Ти довів, що ми мали рацію!
Ти заслужив на кредит довіри, бо покінчив зі злочинами.
Покінчив? Звичайно!
Покладемо це сюди…
Поліція! Ані руш!
Я…
…не винен.
Ні, ні, ні…
Приїхали!
-Що відбувається? -Боже, що сталося?
Звідки я знаю?
Я нічого не зробив.
Чорт забирай…
Чортів Томмі Ліндстрем.
-Як вони нас знайшли? -Гадки не маю. Але справи кепські.
-Треба тікати. -А наші речі? І Кай-Роберт?
-Не можна його покинути. -Забудь про нього. Сам вибереться.
Ти взяла наші паспорти?
Чортова поліція ніколи не дасть тобі спокій!
Де Кларк?
Каю-Роберте? Що ти тут робиш?
Це не Кларк Олафссон.
І заради цього я перся сюди зі Швеції?
-Це не моя проблема. -Проблема?
Та він… Дрібна рибина! От чорт!
-Сучий син. Де Кларк? -Нічого не скажу.
-Каю-Роберте! А ну відповідай! -Чортів коп.
Де Кларк? Кажи!
Ти про це пошкодуєш.
Де Кларк?
-У Барауті. -У Барауті?
-Він сказав, їде в Бараут. -І де цей Бараут?
Паспорта в мене.
Якого дідька? Що це?
-Це наші гроші? -Так.
Я ж сказала, що забрала їх після вашої гулянки.
Це не я.
-Я їх прихоплю для надійності. -Добре.
Ти що, не пам’ятаєш?
Маріє, ти найкраща! Знаєш це?
-Де твій чортів Бараут? -Не знаю.
Трясця матері!
Мені треба туди!
БАРАУТ РОЗТАШОВАНИЙ В ІНДІЇ
3966 КМ ВІД БЕЙРУТА
-Не кажіть йому, що я вам сказав. -Стули пельку!
-Гей! -От чорт!
Чорт…
Чорт вас роздери!
Я тебе люблю, чорт дери!
Думаю, ми всі засвоїли урок.
Кай-Роберт, Томмі, Марія…
Навіть я дечому навчився.
Та ні, жартую. Все йшло за планом.
Ми рухаємося на південь, аби жити довго й щасливо.
ВІТАЄМО В УГОРЩИНІ
ВІТАЄМО В ПОЛЬЩІ
ВІТАЄМО В СРСР
Кларк і Марія знову в дорозі.
Кларк їде!
ВІТАЄМО В ЮГОСЛАВІЇ
ВІТАЄМО В ГРЕЦІЇ
-Не спи за кермом. -Не сплю.
Дивись!
-Дивись! Люба, ми на місці. -Так!
Бейрут - близькосхідний Париж.
Відчуваєш? Запах свободи!
Рай для таких, як я.
Непогано, га?
Я задоволений собою.
Я собі подобаюся.
Дякую, Маріє, що допомогла це зрозуміти.
Ласкаво просимо до раю.
Та що я взагалі знаю?
Що це за вий?
ЗА КНИГОЮ КЛАРКА ОЛАФССОНА «VAFAN VAR DET SOM HANDE?»
Переклад субтитрів: Ольга Чернявська