СЕРІАЛ NETFLIX
«Я ПРОЧИТАВ УСІ КНИЖКИ В СВІТІ ПЛЮС ІЩЕ ДЕКІЛЬКА»
КЛАРК ОЛОФССОН
«О, СЮЗІ» КЛАРК 1, 2
ЗАСНОВАНО НА ПРАВДІ ТА БРЕХНІ
ТЮРМА В КУМЛІ ДРУГЕ ЧЕРВНЯ, 1980 РІК
-Ім’я? -Суссі Корснер до Кларка Олофссона.
Проходьте.
Підніміть руки. Є гострі предмети?
Привіт.
Ваші документи.
Шведські письменники встали в чергу, щоб писати мої мемуари.
Матеріалів була купа…
Дякую.
…і книга мала стати бестселером.
Я обрав дівчину на ім’я Суссі.
Гарненька. Правда ж?
Увесь світ чекав на мою історію, треба було нарешті починати.
ПОЛЮВАННЯ НА КЛАРКА
Гей, що там у вас? Куди ви сховали красуню?
Письменницю?
Сподіваюся, ви її не посадили.
Отож!
-Ось вона! Зовсім сама. -Привіт.
-Вдалося пробратися? -Так.
Це вона так каже.
-Рада знайомству. Я Суссі. -Так. Я Кларк.
Ви так приємно пахнете!
-Сідайте. -Дякую.
Як ми це робитимемо?
Ви ставитимете запитання, чи я говоритиму? Це я вмію.
Я багато про це думав.
-Дещо накидав. Почитаєте? -Із задоволенням.
Може, писатимемо разом? Це було б круто.
Чи, може, я почну…
-Звісно. -А там подивимося.
Ви письменниця — вам вирішувати. Я це визнаю. Звісно.
Це ви писаниною так накачалися?
КЛАРК 1
Почнемо.
Я приїхала в тюрму Кумла на першу зустріч із Кларком Олофссоном.
-Єдиним і неповторним. -Починається нове десятиліття.
Скоро ви вийдете на волю.
-Ви одружитеся. -Так.
Ваша наречена Марійке вагітна вашим із нею первістком.
-Так, чарівна жінка. -Так.
Ви герой перших шпальт газет.
Виникає питання… Як воно зараз — бути Кларком Олофссоном?
Як воно?
Питаєш, як бути мною?
Чорт, а як ти сама вважаєш?
КЛАРК ОЛОФССОН У РОЛІ КЛАРКА ОЛОФССОНА
Кларку!
Кларку! К-Л-А-Р-К-У!
Кларку!
ДРУЖИНА — ДРУГ КУРРЕ
КЛАРК У РОЛІ КЛАРКА
Кларку!
Бути зараз Кларком Олофссоном напрочуд приємно.
Ось.
Милості прошу.
Моя рідна C-316.
Мої книги. Я багато читаю. Ось тут сиджу й пишу.
-Аеробіка. Стараюся бутив формі. -Так…
-Чудово. -Проходьте, будь ласка…
-Ось. -Ось…
Що сталося в ресторані після пограбування?
-Тобто? -Він був поруч із поліцією.
-Ви наче наривались на арешт. -Ну…
Тут не так уже й погано.
Я багато часу провів у тюрмі.
Тут тихо й спокійно.
Є час подумати.
Подумати про що?
Про все.
И що ви надумали?
Що покінчу з цим життям.
Хочу почати все з початку з Марійке.
Стану чесною людиною.
-І це чудово. -Так.
У вас двоє дітей? Дві дівчинки?
Так.
Усе вірно, дві дочки.
Одна від Інгели, малої з сауни.
Та одна від Маду. Пам’ятаєте її?
Я її потім випадково зустрів, і якось воно так вийшло.
Ви бачитесь із дочками?
Ну… У нас чудові стосунки.
Вони мене обожнюють.
Тут справа така…
Це все в минулому, а я не застрягаю в минулому.
Не хочу про це говорити. Змінимо тему.
Це важливо для мене й для книги. Я хочу знати про вас усе.
Наприклад… Вам подобається тюрма.
Нащо ж ви весь час тікаєте?
Що це за ідіотське питання?
Знаєте що? Забудьте це все.
Пишіть про те, як я створю родину з Марійке,
як я скоро звідси вийду.
Зробіть наголос на цьому. Буде круто.
Не роби дурниць, Кларкене.
-Про що це ти? -Це твоя остання відпустка.
-Знаю. -Скоро тобі на свободу.
Ні, цього я не просеру.
Лисе Курре!
Звісно, просереш.
Відсмокчи, чортів коп!
СКАНСЕН КАНУН ЛІТНЬОГО СОНЦЕСТОЯННЯ
З дороги, старий хрін!
Йди в дупу!
А ось і Сларкен!
З дороги! Пропустить…
Чого вирячився?
Козел!
Пий до донця
Співай хоп-ла-ла-хей
Краще пий залпом
Інакше не нап’єшся
Пий до донця
Співай хоп-ла-ла-хей
Що з тобою? Ти як, Сларкене?
З літнім сонцестоянням!
-Розважаємося? -Це моє!
З літнім…
Буде весело.
Кінчай.
Та що ж це таке?
Помер хтось?
-Хочу старе добре… -Потанцюємо.
-…шведське сонцестояння. -Мамо!
Більше життя!
Граємо для Сларкена!
Так, сідай!
-Танцюємо! З сонцестоянням! -Сларкен не губиться.
-Постав її. Постав на місце! -Ми святкуємо.
Це що, квіти в тебе у волоссі?
Їдемо на Багами!
-Що ти робиш? -Гей…
Дивись!
-Я хочу пива. -Потанцюємо!
Ну давай, трясця матері. Танцюй!
Танцюємо…
Давай, танцюй.
Ну, панянко! Сосиску…
-Ні… -Ось.
Так. О. П. Андерсон не підведе.
-Налити тобі? -Ні, дякую, я сам.
-Вибач. -Так. Привіт.
-З літнім сонцестоянням. -З літнім сонцестоянням.
Мені здається, тут не місце тобі й твоїм друзям.
Це точно.
Фігова вечірка.
Та нічого. Зараз усі тут застрибають.
Ми б хотіли, щоб ви зібралися й пішли.
Нам не потрібні проблеми на святі сонцестояння.
-Я зрозумів. У чім проблема? -Просто…
Де ваше почуття гумору? Ми просто жартуємо.
Не лізьте до Беріт!
Ми люди веселі…
А нам не подобається,
коли з’являються п’яні хулігани й лякають людей до півсмерті.
Зроби послугу, йди, Кларку.
-Ти ж не зовсім ідіот. -Ні.
Привіт, дідусю!
Ти наче не знав, з ким маєш справу. Жодного виховання!
Я знаю, ти звик, що все по-твоєму.
-Так. -Та тут твоїм веселощам край.
Забирай свій бридкий натовп і забирайся до біса з…
Не розмовляй зі мною!
Не кажи мені, що робити!
Ходи сюди.
Чого вирячилися? Він перший почав!
Мамо!
Пригощайтеся полуницею. Дуже смачно.
Тікаймо!
Сларкене!
-Тікаймо! -Ні, ти не…
Чортів скрипаль!
-Курре! -Відпусти ти!
Дутте!
Відпусти його!
Відпусти!
Пусти!
Якого дідька?
Ти знаєш, хто я?
Я тобі ніс зламаю, чорт дери!
У нього ніж!
Викличте копів з автомата!
Дідусю!
Допоможіть!
-Сларкене… -Як ти насмілився
бити мене пляшкою по обличчю?
-Курре! -Сларкене!
Годі!
Сларкене!
Сларкене! Ми йдемо…
Ходімо, Сларкене…
Викличте лікаря!
Тікаймо вже!
Ходімо швидше!
Допоможіть, хто-небудь!
Стійте, покидьки!
Викличте «швидку».
Якого дідька?
-Ти мене чуєш? -Не йди!
Я визнаю Кларка Олофссона
винним у нападі з обтяжуючими обставинами
й засуджую до чотирьох років тюрми.
Якого дідька? Майте милосердя!
-Він перший почав! -Я почав?
Так, ти почав!
І взагалі це була прикра випадковість. Він упав на ніж.
А моя дружина? Їй скоро народжувати.
Я знову не буду присутнім на пологах!
Треба було думати про це до того, як він упав на ніж.
Сімнадцять разів!
-Головне — він живий. -Це диво, що він вижив!
Чудово. Наче я не зміг би його вбити, якби захотів!
Ти б краще помовчав, Кларку.
-Кларку, щось не так… -Знаю! Він ідіот. А я невинен.
Виведіть його. Зараз же.
-Люба, ти впісялася? -Здається, в мене відійшли води.
-Гаразд, Кларку. Ходімо. -Серйозно? Відпустіть!
Люба, я… Люба!
-Заберіть його! -Люба, до зустрічі!
Так, помалу…
Не стримуйтеся, Марійке. З криком легше.
Ось так! Молодець.
Ні, треба розібратися. Ти хотів почати нове життя,
а замість того мало не вбив людину.
Може, дарма я це зробив.
Але той селюк перший почав.
Я знову пропустив пологи.
Марійке не дуже засмутилася. Та я пропустив усе на світі!
Дарма. Пологи — нічого особливого.
Ніхто їх все одно не пам’ятає.
Головне, щоб ти був поруч, коли діти почнуть ходити й розмовляти.
А я тоді вже буду вільний.
Я ж нікуди не втік.
Не як мій старий, що звалив.
Ми можемо поговорити про твого батька?
Схоже, ти боїшся стати таким, як він.
Тримай.
-Подарунок? -У нього ж день народження.
-Звісно, я купив подарунок. -Як мило, Кларку.
Привіт, люба.
Пістолет?
Якого чорта, Стене?
-Що? -Він справжній?
-Тобто — справжній? -Справжній пістолет?
Це подарунок на день народження! Принеси мені пива.
Чорт! Завжди псує настрій…
На нерви діє, сука.
Піф-паф!
Кларку, послухай. Ходи сюди.
Між нами, чоловіками: ці сучки не розуміють деяких речей.
Розумієш?
Правда, клас?
Я вважаю, це погана ідея.
-В якому сенсі? -Дарувати шестирічному…
Ідіотка! Він не заряджений, звісно!
Що ти взяла в голову, тупа…
Що…
Якого дідька?
Що відбувається?
-З тобою все гаразд? -Ти мене поранив!
У ногу! Це просто подряпина.
-У мене кров! -Так, у тебе кров!
Ради Бога…
Мені це остогидло!
Ти завжди незадоволена, що б я не зробив!
Давай моє пиво, трясця матері!
Набридли ви мені.
До біса, покидьки!
-Я просто… -Пішов ти!
Мені трохи боляче, кров трохи йде…
Забудь про нього. Він був козел, і це все, що тобі варто знати.
А тепер у мене до тебе питання.
Мені тут дуже самотньо…
Я й подумав: перш ніж ти підеш,
віддай мені свої трусики?
На цьому, думаю, закінчимо…
Лишилося 20 хвилин.
-До наступної зустрічі. -Гей…
Я не міг не спробувати!
Жодного почуття гумору.
ШКОЛА ЖУРНАЛІСТИКИ
От вбили б два роки тому!
Доки зануда Суссі писала книгу, я вступив на журналістику.
Я писав для «Бетонного журналу», й в мене непогано виходило.
-Ласкаво просимо, Кларку. -Дякую.
Мені давали відпустки для вступних іспитів.
У вас є година. Час пішов.
Коли сидиш за гратами, то багато читаєш.
Я, напевно, прочитав усі книги в світі плюс іще декілька.
Звісно, від цього став розумнішим.
Ніхто не вірив, що мене приймуть.
Та що в цьому складного?
-Нічого собі! Він упорався. -Так.
І в рекордний час.
Отже, він не повний ідіот.
Ні, але є політичні нюанси.
Тож я категорично проти того, щоб приймати цього Кларка Олофссона.
Дякую. Та справа ж не в цьому?
-Ми певні в цьому? -Ні.
Думаєте, мені потрібен цей покидьок? Ми не впевнені, та в нас нема вибору.
ПРИЙНЯТИЙ
Я знав, що складу іспити.
Я закінчив курс із відзнакою.
Кларк Олофссон.
Це було легко.
Вітаю, Кларку. Вчити тебе було великою честю.
-Саме так! -Щасти тобі.
Дякую за все.
КЛАРК ОТРИМУЄ ДИПЛОМ ЖУРНАЛІСТА
-Ось і він! -Добридень.
Ось ти де!
-Привіт. -Вітаю.
Привіт.
-Вітаю з випуском. -Дякую.
Що про це думають твої друзі?
Ну… Мені кажуть: «Борися за права в’язнів».
Вони не думають, що ти зазнався? У слави є зворотний бік?
Ні, вони мене знають.
Що ти відчуваєш?
Ну… Я, звісно, радий…
Та ще більше зрадію за 28 місяців, коли мене випустять.
Ти в боргу в суспільства.
Ти повернеш гроші, викрадені в Ґетеборгу?
-Не можу. -Чому?
-Я не знаю, де вони. -А скільки там грошей?
-Приблизно 700 тисяч. -І ти не знаєш, де вони?
Гадки не маю.
Якав тебе спеціалізація? Про що ти писатимеш?
Ви думаєте, я обмежуся сферами, в яких маю досвід.
Тобто криміналістика, пограбування банків і дівчата.
Та я себе не обмежуватиму. Хочу навчитися всьому.
Ти прийшов у такому вигляді до майбутніх колег?
-Вони не вперше мене бачать. -Це новий образ журналіста?
У мене вигляд кращий за вас!
Я не збираюся бути репортером чи писати про всіляких зануд.
Нащо витрачати на це час замість того, щоб займатися собою?
Мені дали відпустку для стажування, і я активно стажувався…
Ніч у «The Cafe» — непогано, друзі мої.
Ніч лише почалася.
Танцюємо, веселимося, розважаємо на всю котушку!
Це ж мій друг. Курре!
Це наймодніше місце, й подивіться, хто тут…
З нами Кларк! От негідник!
Відтягнемося!
Сларкене… Нюхнемо?
Якщо хочеш.
Розважимося як слід!
Сьогодні в нас вечірка!
-Вип’ємо! -Трясця матері!
Вісімдесяті… Оце були роки.
-Він знову виграв! -Він такий сильний.
-Зруйнуємо стіну! -Вип’ємо!
Не вірте газетам. Було весело. Кікі… у нас був секс.
Кларку, пригощайся.
Товар найвищого сорту.
Олофссоне!
Томмі-Поні!
Радий, що ти іноді розслабляєшся.
Ця твоя історія з журналістикою…
-Так? -Я всім кажу: «Він облажається».
Усе йшло добре, доки ти не з’явився.
Схоже на те.
Поліція! Хто не піде, заарештуємо за зберігання наркотиків.
Пішов би той коп просрався, чи що.
-Бувай. -Ти не підеш.
Гей! Ані руш.
Чорт, Кларку! Я думав, ти виправився.
Виправився. У мене все добре.
-Не втручайся! -Гей…
Я знайомий з тобою все життя, і я знаю…
Я знаю, що в тебе в голові не тирса.
То використовуй це. Доведи всім, що ти не ідіот.
Стули пельку! Не називай мене ідіотом!
Сам ти ідіот! Не вказуй мені!
-Тут я маю злякатися? -Так, маєш.
Ясно. Може, ще замахнешся на мене?
Давай. Вліпи мені як слід…
Він сам напросився.
Як хочеш.
Про що ще просити? Ніч чарівна, як завжди!
Далі — «Skifsen». Розважаємося!
Потримай.
Що в тебе в кишені, Яне?
Мене зовуть не Ян, а твоя рука в мене на члені.
-Я знаю, хто ти. -А я знаю, хто ти.
Томмі! Це Лєна Нюман!
Привіт, Томмі!
Трясця матері!
Мікеланджело
Чи скажеш ти мені?
Я люблю тебе, Кларку!
Курре! Це Лєна Нюман!
Лєна Нюман!
Візьми фарби й пензлі Створи свій шедевр
Точно, Скіфсе! Вона тут?
Може, у ВІП-ложі.
Кларк став чесною людиною!
Ходи сюди.
Поїхали!
Зараз покатаємося…
-Візьми мене! -Супер.
-Не можу більше чекати. -Я теж.
-Що за чортівня? -Розстебни. Ось тут.
Так собі покаталися…
Доброго ранку.
Найшвидший у світі коханець.
Я ж казав, що я найкращий.
Хочу швидше розповісти подругам, що я спала із самим Свартенбрандтом!
Нічого подібного!
Годі, розслабся.
Звісно, я знаю, що той, інший.
-Кларку… -Так.
Авжеж, найкращий.
Звісно, найкращий. І не сумнівайся.
Є тут щось поїсти?
Я щось приготую.
-Котра година? -Початок дванадцятої.
Чорт!
Відділ відпусток.
-Шеландере! Привіт, це Кларк. -Трясця матері, Кларку…
-Я знаю, ти мене шукав. -З восьмої ранку!
-Коли весело, час летить непомітно. -Проїхали. Тут термінові новини.
Що там таке термінове?
Мені важко про це казати, але мова про твою маму.
З нами зв’язалася лікарня…
Як тобі зварити яйце? В круту чи в мішечок?
Чортів рак розповзся всім маминим тілом.
Їй лишилося недовго.
Вона просто лежала й чекала…
Кларку.
Я люблю тебе, мамо.
Мій Кларку…
Як добре, що ти прийшов.
Я з тобою.
Так… Я так тобою пишаюся.
Так, знаю.
Усе буде добре.
Так, усе буде добре.
Не треба нічого казати.
Я…
Я старалася, як могла…
Я знаю.
Я люблю тебе.
Ти найкращий.
Так…
Так, авжеж.
Вона випустила останній подих,
і її не стало.
Прощавай, мамусю…
Ці покидьки навіть не відпустили мене на похорон.
Уявляєш?
Через кілька запізнень.
Ну…
Життя триває.
ТРИ РОКИ ПО ТОМУ
Що ж, Олофссоне…
Роки минали, й я нарешті вийшов на волю.
Як ви знаєте, зазвичай я тікаю з тюрми.
Я тікав 17 разів — певно, то світовий рекорд.
-Що ж, хлопці… -Бережи себе.
-Підіть просеріться. -Не вертайся.
Та цього разу я відсидів увесь строк.
Я хотів, щоб від мене відчепилися, хотів почати нове життя.
Цього разу серйозно. Як я кажу…
Моя рослина! Якого біса?
Трясця матері! Прибери цю штуку! Я задихаюся.
Ви знаєте, хто я?
Що я вам зробив?
Я ні в чому не винен. Чесне слово.
Ну їй-богу…
Гей! Та що я зробив?
Я правда зараз помру!
Чого ви від мене хочете?
Запитайте! Я вам усе розповім!
Усе одно всі мої друзі коз…
Сюрприз!
Придурки! Я знав, що це ви!
Ми хотіли тебе розіграти, та розіграв ти нас!
Марійке… Привіт, люба. Малюк Йон! Привіт.
Отакої!
Суссі-Пуссі тут! І Пітала!
Гуляємо!
-Чудова ідея. -Чудова.
-Гуляємо. -Гуляємо!
Супер.
Як ви познайомилися?
-У поїзді? -Так.
Приперлися ці старі…
Це був наш перший раз,
тож…
-Про що це ви? -Ні про що, теревенимо.
Ясно…
Марійке розповіла про ваше знайомство.
Зрозуміло.
Книга буде цікавою завдяки точці зору твоїх близьких.
Так. А таке можливо?
Аби книга стала ще цікавішою. Вона ж про мене!
Жартую. Мені нема чого приховувати.
-Чудово. -Так.
-Можна тебе на хвилинку? -Авжеж.
Давай.
Нащо ти говориш бозна з ким? Може, вони тобі набрешуть.
Ніхто не знає мене краще за мене самого.
Я пам’ятаю все в усіх подробицях. Більше тобі ніхто не потрібен.
Це книжка про Кларка Олофссона
чи про всіх інших теж?
-Книга про тебе… -Про мене!
-Та я думаю… -Розмову завершено.
Бувай.
Марійке, нам час.
Чудово.
Підійдіть сюди!
Хочу сказати кілька слів.
Слухайте!
Це історичний момент.
Кларк Олофссон залишив будівлю!
ВІТАЄМО ЗІ ЗВІЛЬНЕННЯМ
Набридла мені ця чортова країна.
Тепер
Кларк Олофссон житиме в Бельгії
зі своєю красунею-дружиною Марійке та чарівним сином,
і більше жодних
пограбувань банків.
Шашлики й випивка на веранді.
Відрощу черевце.
Припини, Сларкене.
І хочу сказати вам від щирого серця…
Підіть просеріться!
Ура!
У Бельгію!
Він їде.
-Щасти тобі, Кларку! -Щасти!
Ура Сларкену!
Дякую, Курре!
Зі мною все буде добре. Не хвилюйся.
Так, люба. Пристебнися.
-Починаємо чесне життя. -Добре.
Суссі-Пуссі, ти здивувалася?Розумієш,
я можу дотримуватися законів.
-П’яне кермування незаконне. -Бувай!
Він приходить до тями!
Люблю тебе, Кларку!
Тобі зручно, друже?
Мама спить. Лишилися ми з тобою.
Кілька сов.
Не хвилюйся, друже.
Тато зараз зупиниться.
Чому ми встали?
Мені треба дещо прихопити.
-Не переживай, я швидко. -Будь ласка, Кларку…
Я ж сказала. Роби, що хочеш, аби нас із Йоном це не торкнулося.
-Для мене це важливо. -Добре.
Я знаю.
Я люблю тебе… і його.
Йона.
-Я на секунду! -Кларку, прошу тебе…
Сімсот тисяч крон.
Здобич із ґетеборзького банку.
На життя має вистачити.
Добре, поїхали.
18 МІСЯЦІВ ПО ТОМУ
БЛАНКЕНБЕРГЕ, БЕЛЬГІЯ. 1984
Йоне, дивись!
Привіт, Йоне!
А ось і кулька-чудовисько!
-Привіт. -Суссі, заходь.
Жартую…
-Привіт, Кларку. -Привіт, Суссі-Пуссі!
-Ласкаво просимо в дім Олофссона! -Дякую.
-Сідай. -Дякую. Як мило.
-Привіт, Йоне. -Ми святкуємо день народження Йона.
-Бачу. Який гарний торт. -Я сам спік.
І скільки тобі рочків?
На відповідь не чекай.
Він не розмовляє.
Він не відсталий, просто переїзд і все таке…
Ми ще чекаємо.
Вітаю, Йоне.
Як просувається книга?
Начебто прогрес є.
-Книга буде довга. -Так…
-Життя в тебе було насиченим. -Саме так.
Я ось що думаю…
Пістолет?
Суко!
Невдаха!
…у мене ще кілька питань, якщо ти не проти. Кларку?
-Поговоримо тут чи вийдемо? -Ні, можна й тут.
Я нічого не приховую від Марійке. Вона переживе.
Гаразд…
Я знаю, що ти не любиш говорити про дитинство,
але тепер, коли в тебе є родина, що ти думаєш про батьківську?
Про свої стосунки з матір’ю й тому подобне…
-Мамо! -Мама тут.
Усе добре! Я тебе люблю.
-Ні! -Я завжди буду з тобою.
Мамо!
Хороший хлопчик!
Вона була класна…
-Супер-класна. -Так.
Я зв’язалася з Марією, яка довго була твоєю дівчиною.
-Вона сказала… -Я просив нікого не розпитувати.
Кларку, зачекай…
-Що це означає? -Серйозно…
Навіщо ти в це лізеш? Забудь про цю фігню!
У тебе перед носом чудовий сюжет.
Кларк Олофссон — бандит, що став сім’янином.
Це книга про твоє життя.
Не можна робити вигляд, що минулого не було.
Люди, яких ти образив…
Тільки не сьогодні, добре?
Якось іншим разом.
Сама знайдеш вихід, я зайнятий. Бувай!
Йоне, кулька-чудовисько повернулося!
Будемо їсти торт. Найкращий у світі тато повернувся!
Ось про що мала писати Суссі.
Кларк Олофссон, найкращий у світі батько з першої спроби!
Точніше, з третьої, та ви мене зрозуміли.
Копи йдуть!
Я довів, що можу жити чесно.
Ну, майже…
Кларку Олофссон, дім оточено. Виходь!
Чорт…
Чесне життя й родина — дорогі задоволення…
Ходімо, Йоне.
…а здобичі з Ґетеборгу вистачило ненадовго…
Трясця матері!
Про всяк випадок я завів кілька справ
зі своїм старим другом Курре, якого саме звільнили.
Виявилося, що в нього були зв’язки з Бельгією,
і з допомогою хлопця з «Телеверкетт»
ми знайшли спосіб перевозити товар у Швецію.
Цей парень прослуховував дзвінки таможні й поліції.
Преса назвала нас «бандою “Телеверкетт”».
Краще б «бандою Олофссона»…
-Браво, Сларкене! -Як два пальці об асфальт.
…я так вважаю.
План був чудовий. Гроші текли…
Усе гаразд, Йоне?
…Марійке не питала про мої відрядження,
а я тримав слово не працювати з дому.
Я любив брати сина на роботу.
Ну не плач.
Типу того…
Я був найкращим батьком і заробляв гроші.
Поєднував справи з задоволеннями.
Життя було чудовим…
…до цього дня.
Ходімо, Йоне.
Як завжди, їм припекло все зіпсувати.
У мене в сумці було більше мільйона крон,
і мені треба було втекти від копів.
Настав час звалити й казати Бельгії «tot ziens».
Усе одно в ній нема нічого хорошого.
Коротше, такі справи…
Мені треба їхати. Та не бійся, мама тебе знайде.
Усе буде добре. Бувай!
Що й сказати…
Ось тобі гроші на морозиво та солодощі…
Щоб ти не ображався.
Усе! Тато пішов. У мене справи.
Але… ми ще побачимося.
От лайно!
Давай, поїхали.
Гей…
Поїхали. Не бійся, все буде добре.
Ось.
Усе добре, тримайся.
Не хвилюйся.
Трясця матері!
Не дивись так на мене!
Я знаю, ти незадоволений,
та я не винен, що копи приперлися.
Могло бути й гірше, повір.
Мені що, просто покинути тебе тут?
Це не так страшно.
Ти не знаєш, що зі мною робив мій татко.
Я б ніколи з тобою так не повівся.
Я знаю, як воно.
Коли тебе кидають, і всім на тебе начхати.
Та мені на тебе не начхати.
Чуєш? Бо я хороший батько.
І стараюся, як можу.
Як два пальці об асфальт.
-Твій старий молодець! -Бовдур.
Здається, ти сказав «бовдур».
Невже це твоє перше слово?
Немає значення…
Їдемо до Швеції.
Чорт дери!
Вийдіть з машини, підніміть руки.
Так. Швидше.
Пане Олофссон, виходьте з піднятими руками.
Вас оточено. Ми стрілятимемо.
Трясця матері!
Чудовий вигляд, Кларку.
Дякую.
Чортів засранець!
Гаразд, я попався!
-Руки вгору! -Я здаюся!
Козли чортові.
-У мене дитина в машині! -Кидай зброю!
-Мій син у машині! -Уперед…
Виходь із машини.
Мій син у машині. Помалу.
-Вас оточено… -Усе буде добре.
Мій син у машині. Помалу! Я виходжу! Так, так…
-Я виходжу. -Тобі нема куди тікати.
-Не роби різких рухів. -У мене дитина в машині.
-Зрозуміло? -Уперед…
Я здаюся. Та я невинен.
Йоне! Не бійся, друже. Не бійся.
Усе буде добре. Я тебе люблю.
Я тебе люблю! Обережніше з дитиною.
Усе буде добре. Скоро побачимося.
Це не моя сумка!
Це не моя сумка, я її вперше бачу.
Я не знаю, що в ній. Я невинен!
Піклуйтеся про мого сина! Усе буде добре, друже.
Його звуть Йон!
Визнаю Кларка Олофссона винним
у торгівлі наркотиками.
Засуджую вас до десяти років ув’язнення.
Зрозуміло.
Трясця матері…
-Улоф Пальме. -Що?
Прем’єр-міністр Улоф Пальме помер.
Чоловік віком 35–40 років випустив у прем’єра дві обойми.
-Просто повірити не можу. -Це жахливо.
ТЮРМА В КУМЛІ
1 БЕРЕЗНЯ 1986 РОКУ
-Ім’я і ціль візиту. -Суссі Корснер. Я до Кларка.
-Привіт, Суссі. -Привіт.
Палме… Ти чув, що сталося?
Починається…
-Як зробити дитину монашці? -Не знаю.
Трахнути її.
Ось.
Трясця матері!
«Поїла кавунчик — ось і пузунчик».
І в чім річ? Не знаєш, хто татко?
Точно не я, бо мені ти не дала.
Певно, ти не чув новин.
-Так? -Я в карцері. Де б я їх міг чути?
Улофа Пальме вбили.
Учора.
Чорт…
Принаймні, то був не я.
Добре, що я в карцері, а то б і це на мене повісили.
-Нам треба поговорити. -Чорт, мені подобався Пальме.
Он пригостив мене коньяком. Я тобі розповідав?
Після Норрмальмсторгу. Я розрядив ситуацію,
й мені подзвонили…
Бери диктофон, натискай на запис. Це чудова історія.
Я дописала книгу.
Круто! Я знав, що ти зможеш. Молодець, Суссі-Пуссі!
Та… Я вирішила її не видавати.
Я багато про це думала.
Світ змінився, і…
Книга вже не актуальна.
Ти вже не актуальний.
Не хочу бути однією з тих, хто купився на міф про Кларка Олофссона.
Не жартуй! Я мало не повірив.
-Молодець. -Я не хочу й не буду її видавати.
Авжеж, видаси. Книга чудова!
Що сталося? Я щось не так зробив?
Що більше я говорила з твоїми близькими, чи з тими,
хто вважав, що вони твої близькі,
то більше розуміла, що тебе цікавить лише одне —
ти сам.
Я просив тебе не розмовляти ні з ким!
Навіщо ти це зробила? Це дурня!
Книга про мене, то зі мною й говори.
Я хотіла правди.
Хотіла знати погляд зовні.
Не лише твою маніпулятивну брехню.
Я рада, що поговорила з ними.
Знаєш, Кларку? Ти міг отримати все.
Стільки любові! А ти нічого не давав у відповідь.
Ти все руйнував раз за разом.
Ти користувався благами системи й кидав своїх друзів.
Ти раз за разом підводив Марійке.
І не лише її! Була й купа інших.
Твої доньки, наприклад.
Твої діти — як вони?
Як у них справи?
Та нормально.
Ти готовий був ризикнути життям сина заради якихось наркотиків.
Ти використовуєш людей, Кларку.
Заради злочинів, самоствердження й сексу.
А коли вони тобі більше не потрібні, ти їх кидаєш та йдеш далі.
Ти навіть не питаєш їх, що вони відчувають.
Та я можу тобі розповісти, бо поспілкувалася з кожним.
Кепсько вони почуваються через тебе.
Напевно, в мене лише одне…
Так, останнє запитання.
Як воно? Як воно — бути Кларком Олофссоном?
Тільки чесно.
Ну…
Що я відчуваю?
Я вам скажу, що відчуваю.
Що все лише починається.
Підіть просеріться.
ЗА КНИГОЮ КЛАРКА ОЛОФССОНА «VAFAN VAR DET SOM HÄNDE?»
Переклад субтитрів: Ольга Чернявська