LOUDEN: Zabiju
CHÓR OCENĚNO ČTYŘMI OSCARY
Zabiju tebe a sebe a všechny...
NEJLEPŠÍ PŮVODNÍ SCÉNÁŘ
...co jeli v tom...
Otevři mi, Danieli.
Syn slavného scenáristy se pohřešuje
Jsem v pohodě.
- Je mi fajn, když vezmeš... - Ne.
To bys neignoroval nejlepšího přítele,
když ti opakovaně zkouší volat.
- Ne po tom, co se stalo. - Já ale pracuju.
To já dělám. Pracovat pořád chválabohu můžu.
- Tvůj dohled nepotřebuju. - Vážně?
Když se odřízneš, budou lidi, kterým na tobě záleží, chtít vědět,
co se sakra děje. Jasné?
Rozumíš?
Máme tě rádi, všichni tví přátelé, rodina.
Co děláš? Píšeš scénář?
- Kvůli tomu... - Jo.
- Ať máš co prodat. - Neser.
Nejsem jen tvůj slizkej agent. Myslíš, že bez tebe zkrachuju?
Ale když už jsme u toho, nabízejí ti spoustu projektů
a já tě kryju, protože se neozýváš.
Moc mi na tobě záleží, Danny.
- To, co sis prožil... - Co jsem si prožil?
Pověz mi, co jsem si prožil,
a uvidíme, jak to zvládneš ty.
Zbláznil by ses. Zešílel bys, nedokázal bys přestat křičet.
Co jsem si prožil?
Je to peklo.
Tak si se mnou promluv.
Desetiletý syn mi zmizel.
Kdo ví... Tušíš, co to dělá s mojí myslí?
S tím, co mi z ní zbývá.
Nespím.
Představuju si, jak se někde válí v příkopu,
že ho nějaký kult unesl nebo prodal úchylům.
Prosím tě, kristepane. Prodal úchylům?
Nemůžeš si představovat...
Tušíš, kolik dětí končí ve spárech bulharských kuplířů?
- Tos neviděl 96 hodin? - To je film!
- Všichni dělají, co se dá, aby se našel. - Všichni? Vážně?
Policie, FBI, moje exmanželka...
Dělá Riva něco jiného, než že se oblbuje sedativy?
Geniální soukromé očko na nic nepřišlo.
Danny, prosím tě.
Jen chceme, aby ses zase vrátil mezi lidi.
Začal zase žít.
Svět skončil.
Už skončil. Jsou z něj jen kulisy
a lidi mi odříkávají repliky.
S těmi komunikovat nejde.
Nejsou to lidé.
Jsou to prázdné bytosti.
Ve světě mě udržuje tenhle film, který píšu.
Ale součástí vnějšího světa už nikdy nebudu.
Jistě. Film o muži, který přijde o syna a zešílí?
- Je to teď to nejrozumnější... - Už můžeš jít.
Už můžeš jít, jasné?
Nemám zapotřebí ti ospravedlňovat ani vysvětlovat svoje pocity a činy.
Koukej vypadnout.
To mě poser.
Haló?
Haló? Je tady někdo?
Kde to kurva jsem?
To mě fakt poser.
Velké úspory přinášejí velké úsměvy.
Informujte se o našem Programu nekonečných odměn,
v němž se úspory měří od ucha k uchu.
Je to sen.
Lucidní sen.
STISKNĚTE PRO ASISTENCI
Ani se nehněte. Člen týmu bude hned u vás.
Ani se nehněte...
- Kurva. - Ani se...
- Kurva. - Ani...
Ani se nehněte. Člen týmu bude hned u vás.
Kdo je tam?
Vylez, ty hajzle.
Hej!
Jste v pořádku?
Hej! Kdo je tam?
Co to děláš, tati?
VELKÉ ÚSPORY PŘINÁŠEJÍ velké úsměvy!
Romane?
Proč jsi na zemi?
Romane?
Romane!
Kdes kurva byl, Danny?
Dlužím ti omluvu, že jsem zmizel.
Všichni trnou strachy. Vyhodils mě, když jsem ti chtěl pomoct,
a pak sis na tři týdny zmizel? Všichni byli starostmi bez sebe.
Musíme se co nejdřív sejít.
- Já byl pryč tři týdny? - Ano. Kristepane.
Kdes byl? Co to s tebou je?
Teď to po telefonu řešit nemůžu.
Můžeme se sejít za hodinu v Muse?
Ahoj, Danny.
Co tady dělá ona?
Co tady děláš, Rivo?
Chystáte nějakou intervenci?
Posaď se. Musím ti něco říct.
- Ne, nechci... - Roman je mrtvý.
Našli ho.
Policie ho našla.
Minulý týden, v lese za hřištěm na Latham Street.
Všichni se po tobě shánějí.
Aby ti to řekli. Kde...
Kdes byl?
Našli Romana?
Kde je?
V márnici ve Westchesteru.
Byl...
zahrabaný v zemi,
zabalený v dece, v červené dece.
Mají nějaké stopy? Co...
Co říkala policie?
Nevědí nic.
Dělají testy kvůli DNA a otiskům.
Už je to skutečné.
Je to skutečné.
Teď už nesním.
Víš, že jsme si peklo vymysleli?
Stvořili jsme ho.
Zhmotnili jsme ho.
Dobrý den, já jsem Max. Budu vás obsluhovat.
Nabídka specialit je omezená. Máme krabí omelety s pažitkovým...
Nechal byste nás?
Toho, kdo to udělal, zabiju. Přísahám bohu.
Zabiju ho.
Jednu chvíli můžete být na světě a druhou v pekle.
Je přímo tady. Hned vedle nás.
Danny, posaď se.
Prosím tě. Pohřeb.
- Musíme probrat přípravy... - Potřebuju chvilku.
To mě poser.
Hej! Aarone!
Rivo!
Aarone!
Hej!
Co to kurva je?
Haló?
Romane?
Romane, jsi tady?
Ne.
To snad ne.
Hej!
Jestli chceš, můžeš mi říct všechno.
Ne.
Odjakživa mi tajíš pravdu.
Za ty roky to děláš sama od sebe.
Teď už ale pravdu znáš.
Už nic neskrývám.
Snažím se vzpomenout si.
Ann.
Kdys něco ukradla poprvé?
Prosím, pověz mi to.
Ve škole,
opakovaně.
Když sis mě vzala, chtěl jsem, abychom spolu začali...
A Oscara získává
Daniel Hausman-Burger za Chór.
Romane?
Tati?
Jsi to ty?
Ty!
Ne! Pomoc!
Ne!
- Tati. - ...mnohem líp.
Tati.
Tati!
Místo mimo realitu. Halucinace?
Liminální prostory: místo mimo realitu
První skutečné filmové záběry
Liminální prostor.
Místo mezi „tady“ a „tam“.
Tady znamená realitu.
Tam znamená kdekoliv jinde.
Toto pomezí je hypoteticky přístupné
z obou stran.
Vím to, protože jsem tam byl.
Takže tak.
Pokud mě sledujete,
nikdy mi nešlo zachytit zvuk.
Chvíli jsem myslel, že blázním.
Že halucinuju, dokud jsem to nenatočil.
Mobily jsou tam k ničemu, takže z prvních pokusů nic nebylo.
Super 8 funguje dobře.
To jsou tyhle záběry.
Začal jsem u sebe nosit kameru, abych ji měl, když proklouznu.
Opakuju, tohle není fikce.
Není to žádný projekt z filmové školy,
i když mi to nevěříte.
Já na tomhle místě byl.
Nenapadá mě, kde by mohlo na světě být.
Je nicméně naprosto skutečné.
Ani nevím, proč to zveřejňuju.
Vím, že to zní bláznivě, ale pokud tohle místo znáte,
pokud tam někdo byl,
prosím vás, mám vlastní teorie.
Kontaktujte mě.
Nebo ne.
To je fuk.
Předmět: Liminální prostory
Musíme se sejít. DHB.
Podle mě je nejpravděpodobnější,
že prožíváme nějakou formu časového prolínání,
při kterém člověk překračuje obvyklé meze hmotného světa.
Můžete srozumitelněji?
Pardon.
Jsem programátor. Vezměte si počítačové hry.
Při hraní vidíte na obrazovce jen povrch,
fasádu, která zakrývá nesmírně složitou soustavu vnitřních procesů.
Vy jako hráč ale k ničemu z toho nemáte přístup.
Kód se stará o to, abyste viděl jen ten vnějšek.
Takže podle vás je skutečnost a svět jako ta fasáda.
Přesně tak. Co nás udržuje v realitě?
Totéž.
Náš kód. Naše smysly. Co vidíme. Čeho se můžeme dotýkat.
Hmatatelné věci. Ano.
- Ale to je jen půlka. - Co je ta druhá?
Společenská smlouva.
Pravidla existující mezi členy živočišného druhu.
Když člověk ta pravidla poruší,
může se vymanit z našeho kolektivního vnímání reality.
Ocitne se v ontologické krizi.
Vznáší se.
A pak proklouzne na druhou stranu.
Ta druhá strana...
Vede tam jen jediná cesta.
Ale ano.
Může proklouznout do takového
meziprostoru.
Něco jako očistec, kde mám pykat za svoje hříchy?
Touhle řečí nemluvím.
Rozumím vědě. Jen té.
Proč to tam vypadá jako kancelář nebo...
Můj tip? Stále vás limitují lidské smysly.
Ať ten liminální...
Ať ten liminální prostor vypadá jakkoliv,
váš mozek ho nedokáže reálně vnímat.
Proto místo toho působí jako něco, co znáte.
Kancelář. Samoobsluha.
Ale jen v takové míře, aby působilo reálně.
To ale není.
Víte to, protože jste tam byl. Stalo se to i vám.
Jak to?
Já se tam ocitl kvůli jedné ženě.
Charlotte Hansleyové.
Byla to triatlonistka.
K tomu i manželka a matka.
Bylo 6:49 ráno.
Jel jsem na červenou.
Snažil jsem se...
kliknout na odkaz s kupónem na psí žrádlo.
Lituju, že neumřela hned.
To nic.
To... To nic.
Je... Je mi to moc líto.
Je...
Jenže neumřela. Pár minut bojovala.
Byl jsem tam sám.
Díval jste se na telefon?
Nebo tam najednou vjela?
Najednou tam byla.
Nechtěl jsem lhát.
Takže projela stopku?
Vyhrknul jsem to.
Nedošlo mi, že tu lež budu muset opakovat den co den do konce života.
Ta lež se stala středem celé mojí osobnosti.
Mojí rukou zemřel dobrý člověk,
ale moje vina to nebyla.
Dostávalo se mi
tolik soucitu.
Skutečného soucitu, který mi nepatřil.
A já se odpoutal od světa.
Fyzicky jsem v něm byl.
Viděl jsem všechno kolem sebe, ale...
Už jsem nedokázal být jeho součástí.
Realita se mi vzdalovala čím dál víc,
až jednoho dne...
byla pryč.
A já byl tam.
Na tom místě.
Haló?
Co jsem podle vás provedl já?
Přišel jste sám.
Nejsem váš psycholog ani kurátor.
Nebudu se vás ptát, o co jde.
Můžu vám říct jen jedno.
Jestli z toho pekla chcete pryč...
koukejte to napravit.
Čím déle to necháte být,
tím to bude horší.
U mě?
Já musel říct pravdu.
Přiznat se.
Udělám to.
Tolik mě to mrzí.
Mrzí mě to.
Moc mě to mrzí.
Udělám to.
Tady policie okresu Westchester.
Danieli Hausman-Burgere, vyjděte s rukama nad hlavou.
Jste obklíčený. Opakuju, jste obklíčený.
Aarone, co se to děje?
No tak, Danieli. To přece víš. Je po všem.
Já to neudělal, Aarone!
Ty hnusná zrůdo! Zavraždils moje děťátko!
- Proboha, můj syn! - Jen vyjdi ven.
Nebraň se a budou na tebe mírní.
- Já to nebyl! - Danieli Hausman-Burgere, otevřete!
Už v té lži nemusíš dál žít.
Já nelžu!
- Mají tě na videu. - Otevřete!
Na golfovém hřišti vedle byla kamera.
Proč jsi to udělal?
Zůstaňte tam! Ani hnout!
Ale ne.
Ahoj, lidi.
Už je tady.
Přišel.
Táta si asi taky šel hrát,
i když mámě slíbil, že pojede rovnou domů.
No,
tátu zdrželi hlavouni ze studia a jejich připomínky.
Pak chtěli popíjet a táta je v tom přece nemohl nechat.
Nás dneska přijali do školky.
Paráda. Takže jsme všichni měli velký den. Hurá.
Pojď sem, zlato.
Co to s tebou kurva je, Danieli?
To ti na Hollywoodu záleží tolik, že...
Jsi vůbec ještě člověk?
Ano, ano. Držitel Oscara.
Velký umělec!
Citlivý, nadaný, génius.
Ale jakmile jde v životě do tuhého,
jakmile se ti skutečný život začne plést
do tvých drahocenných snů o slávě
a hollywoodském věhlasu, hned...
Myslíš, že když opustíš rodinu, budeš volný?
Ne, tati. Ne!
Běž do hajzlu, Danieli!
Běž do hajzlu!
Ahoj, otče. Už jsi tady.
Můžeš mi pomoct?
Musím se odsud dostat.
Chci domů.
Vždyť jsi sotva přišel.
Cestovals takovou dálku.
Takhle hluboko ještě nikdy nikdo nedošel.
Proč jsem tady?
To přece víš.
Jdou si pro tebe, otče.
Je čas se přiznat.
Seš sobeckej hajzl.
Dobrá. Všem to řeknu.
Řeknu všem pravdu.
Opravdu. Slibuju.
Jen mě odsud prosím dostaň!
Chyběl jsem ti, tati?
Samozřejmě.
Samozřejmě. Každý den.
Každý den, můj synku. Každý den, můj drahý chlapečku.
Lžeš. Poznám to.
Lhář.
Chceš mě tady nechat.
To nic.
Běž si, jestli chceš.
Celou tu dobu stačilo jen následovat značku.
VÝCHOD
VEZMĚTE SI ČÍSLO
dobrý táta
Šťastný otec
NYNÍ VYŘIZOVANÉ ČÍSLO:
České titulky: Ondřej Kavka