„UCENICUL” - CIORNĂ CONTINUARE
LOUDEN Intenționez să ucid
CHORUS PATRU PREMII OSCAR
CÂND RĂUL ÎNVINGE
BUCĂȚI DIN EI
Intenționez să ucid, pe tine, pe mine și pe toți...
OSCAR PENTRU CEL MAI BUN SCENARIU
...pe toți cei despre care aflu că au fost implicați în asta.
Lasă-mă să intru, Daniel.
Tânărul fiu al faimosului scenarist dispare
N-am nimic.
- Mi-e bine, dat fiind... - Nu, nu.
Unul căruia îi e bine nu își ignoră cel mai bun amic
când sună în mod repetat.
- Nu după ce s-a întâmplat. - Dar lucrez.
Asta fac. Încă pot lucra, slavă Domnului!
- N-am nevoie să mă suni. - Serios?
Când te izolezi, cei care țin la tine vor insista să afle
ce mama naibii se întâmplă, da?
Ai înțeles?
Noi, toți prietenii și rudele tale, te iubim.
Ce faci? Lucrezi la un scenariu?
- De aceea nu... - Da.
- Deci ai ceva de vândut. - Du-te dracu'!
Sunt doar un impresar bulangiu. Crezi că-mi trebuie afacerea ta?
Și, dacă tot veni vorba, ți se oferă o grămadă de joburi
și te acopăr întruna fiindcă nu răspunzi.
Țin foarte mult la tine, Danny.
- Prin ce ai trecut... - Prin ce am trecut?
Spune-mi tu cum e să treci prin ce am trecut.
Să vedem cum te descurci.
Ai înnebuni, ai lua-o razna, ai urla întruna.
Prin ce am trecut eu?
E un iad.
Atunci vorbește cu mine.
Fiul meu de zece ani se volatilizează.
Cine știe... Știi unde ajunge mintea, atâta câtă mi-a mai rămas?
Nu dorm.
Gândul că e în vreun șanț,
că a fost răpit de o sectă sau de traficanți de carne vie...
Hristoase! Traficanți de carne vie? Nu poți presupune...
Știi câți copii ajung pe mâinile traficanților bulgari?
- N-ai văzut Teroare în Paris? - E un film!
- Toți caută din răsputeri să-l găsească. - Oare?
Poliția, FBI, fosta mea soție...
Mai face Riva și altceva decât să ia calmante?
Marele detectiv privat face rahatul praf.
Danny, te rog. Vrem să începi să ieși din nou în lume.
Să începi să trăiești iarăși.
Lumea nu mai există.
Nu mai există. E doar un panou decupat, cu oameni care îmi spun în față replici.
Nu pot interacționa cu ei. Nu sunt oameni.
Sunt entități deșarte.
Rămân în lume prin filmul pe care îl scriu.
Dar nu voi mai face parte din lumea exterioară.
Un film despre un bărbat care își pierde fiul și înnebunește?
- E cel mai sănătos proiect... - Poți pleca.
Poți pleca acum, da?
Nu am de gând să îmi justific sau să îți explic ce simt și ce fac.
Știi unde e ușa!
Ce mama dracului?
E cineva?
Alo! E cineva aici?
Unde pana mea sunt?
Ce chilu' meu?
Economii mari, zâmbete mai largi!
Întrebați personalul despre programul Recompense Nesfârșite,
în care economiile se măsoară prin zâmbete.
Visez.
E un vis lucid.
APĂSAȚI PENTRU AJUTOR
Nu vă clintiți. Un angajat va veni imediat.
Nu vă clintiți... Nu vă clintiți...
- Băga-mi-aș! Băga-mi-aș! - Nu vă clintiți... Nu vă clintiți...
Nu vă clintiți. Un angajat va veni imediat,
Cine-i acolo? Să vă sparg! Ieșiți încoace!
Alo!
Sunteți teferi?
Alo! Cine-i acolo?
Ce faci, tati?
ECONOMII MARI Zâmbete și mai mari!
Roman?
De ce stai pe podea?
Roman?
Roman!
„LABIRINT”
Unde naiba ai fost, Danny?
Iartă-mă că ți-am întors spatele.
Știi cât de îngrijorată e lumea? Vreau să te ajut și mă respingi.
Apoi dispari trei săptămâni? Toți ne-am dat de ceasul morții.
Trebuie să ne vedem imediat.
- Am lipsit trei săptămâni? - Da. Isuse Hristoase!
Unde te-ai dus? Ce-i cu tine?
Nu pot vorbi la telefon despre asta.
Ne putem întâlni peste o oră la Muse?
- Bună, Danny. - Ea ce caută aici?
De ce ai venit, Riva?
- E vreun soi de intervenție? - Stai jos. Trebuie să-ți spun ceva.
- Nu stau... - Roman e mort.
L-au găsit.
Poliția l-a găsit.
Săptămâna trecută, în pădurea de lângă locul de joacă de pe Latham.
Toată lumea te caută.
Să îți spună. Unde...
Unde ai fost?
L-au găsit pe Roman?
Unde e?
La morga din Westchester.
A fost...
îngropat în pământ,
înfășurat într-o pătură roșie.
Există vreun indiciu? Ce...
- Ce spun polițiștii? - Nu au niciun indiciu.
Analizează ADN și amprente.
În sfârșit e aievea.
Totul e aievea.
Nu mai visez.
Știi că noi am inventat iadul?
Noi l-am creat.
Noi l-am manifestat.
Bună! Eu sunt Max și vă voi servi azi.
Preparatele speciale sunt limitate. Avem omletă cu crab și cepșoară...
Ne lași, te rog?
O să-i ucid pe făptași, jur pe Dumnezeu!
O să-i ucid.
Poți fi în lume într-o clipă și în iad în clipa următoare.
E chiar aici, e chiar lângă noi.
Danny, stai jos!
Te rog. Înmormântarea...
- Trebuie să vorbim de funeralii. - Lasă-mă o clipă!
Ce naiba?
Alo! Aaron!
Riva!
Aaron!
Alo!
Ce mama naibii?
E cineva?
Roman?
Roman, ești aici?
Nu.
În niciun caz!
Dacă voiai, puteai să-mi spui ce s-a întâmplat.
Nu.
Mereu mi-ai ascuns adevărul.
Faci asta involuntar, din nărav.
Dar acum știi adevărul.
Nu mă mai ascund.
Încerc să îmi amintesc.
Ann...
Când ai furat pentru prima oară?
Te rog, spune-mi.
În timpul școlii.
De mai multe ori.
Când te-ai măritat cu mine, am insistat să începi...
Și Oscarul îi revine lui
Daniel Hausman-Burger, pentru Chorus!
Roman?
Tată?
Tu ești?
Tu!
Nu! Ajutor!
Nu! Nu!
- Tată! - ...mai bine de atât.
Tată!
PAUL FRANCES MUNIȚIE
Căutare Loc ireal. Halucinație?
Spațiu liminal: loc în afara realității
Eli Navigatorul Prima filmare în labirint
Spațiu liminal.
E zona de aici până acolo.
Aici e realitatea, acolo fiind oriunde altundeva.
Zona dintre ele ar putea fi accesată, teoretic, din ambele părți.
Știu asta fiindcă am fost acolo.
Așa că da,
dacă urmăriți, n-am reușit să înregistrez sunetul.
Am crezut o vreme că am luat-o razna.
Am halucinat până am obținut filmarea.
Telefoanele sunt inutile acolo. Primele încercări au dat greș.
Camera cu peliculă de 8 mm merge.
Asta vedem acum.
O căram după mine, ca să o am când fac trecerea.
Repet, nu e ficțiune.
Nu e un proiect de la școala de cinematografie.
Nu că m-ați crede.
Am fost în acest loc.
Nu știu să se afle undeva pe pământ.
Cu toate astea, e destul de aievea.
Nu știu de ce am publicat filmarea.
Știu că pare o nebunie, dar, dacă știți acest loc...
elinavigatorul vlog 102724
...dacă a fost cineva acolo, vă rog, am ipoteze.
Contactați-mă!
Sau nu.
Cum doriți.
Către elinavigatorul@moremyths.com Subiect: Spații liminale
Trebuie să ne întâlnim. DHB
Din ce mi-am dat seama,
ceea ce trăim e o formă de fazare temporală,
în care depășești granițele normale ale realității spațiale.
- Mai pe înțelesul meu? - Scuze.
Sunt programator. Mă uit la jocuri video.
Ceea ce vezi pe ecran când joci un joc e doar o suprafață,
un furnir care acoperă un sistem cu o complexitate imensă.
Dar tu, ca jucător, ești împiedicat să vezi sistemul.
Circuitele tale au grijă să vezi doar suprafața.
Deci tu crezi că realitatea și lumea sunt precum acel furnir.
Exact. Ce ne ține legați de realitate?
Același lucru.
Circuitele și simțurile noastre, ce vedem și ce atingem.
Da, tangibilul.
- Dar nu e tot. - Ce mai e?
Contractul social.
Regulile la care se supun membrii speciei.
Când un om încalcă regulile,
se poate deconecta de la percepția colectivă a realității.
Omul capătă un handicap ontologic.
Plutește liber.
Și ajunge în partea cealaltă.
În partea cealaltă...
poți ajunge într-un singur fel.
Dar da, cred că ajungi într-o...
zonă de mijloc.
Ca un fel de purgatoriu, unde îmi ispășesc păcatele?
Nu le am cu religia.
Mă pricep doar la știință.
De ce seamănă cu un spațiu de birouri sau...
Presupunerea mea e că încă ești legat de abilitățile umane.
Oricum ar arăta...
Oricum ar arăta acest spațiu liminal,
nu ai simțurile necesare pentru a-l percepe.
Așa că îl vezi ca pe ceva cu care ești familiarizat,
un spațiu de birouri, un magazin,
având doar detaliile necesare pentru a fi tangibil.
Însă nu e.
Și știi asta fiindcă ai fost acolo, ți s-a întâmplat.
Cum?
Am ajuns acolo din cauza unei femei.
Charlotte Hansley.
Era triatlonistă.
Era soție și mamă.
Era ora 18:49.
Am trecut pe roșu.
Încercam...
să apăs pe un link pentru reducere la hrană de câini.
Era bine să fi murit pe loc.
Bine.
E în regulă.
Îmi pare nespus de rău.
Sunt...
Dar n-a fost așa. A mai trăit vreo două minute.
Eram singur cu ea acolo.
Erai cu ochii în telefon?
Sau ți-a apărut din senin?
S-a ivit brusc.
N-am vrut să mint.
Deci nu a oprit la stop?
A apărut brusc.
Nu știam că va trebui să spun zilnic aceeași minciună
toată viața.
Acea minciună a devenit centrul identității mele.
Omorâsem un om bun, dar nu din vina mea.
Am primit
atât de multă simpatie!
Simpatie adevărată care nu mi se datora.
Și am fost extras.
Încă eram acolo fizic,
vedeam în jurul meu, dar...
nu mai puteam trece pentru a face parte din lume.
Realitatea se îndepărta tot mai mult. Apoi, într-o zi,
a dispărut de tot.
Iar eu eram acolo.
În acel loc.
E cineva?
Tu ce anume crezi că am făcut eu?
Tu ai venit la mine. Nu sunt psihiatrul sau ofițerul tău de probațiune.
Nu te voi întreba despre ce e vorba.
Tot ce pot să-ți spun e că, dacă vrei să ieși din acest iad...
fă bine și rezolvă.
Cu cât te roade mai mult,
cu atât va fi mai rău.
Eu?
A trebuit să spun adevărul.
Să trag ponoasele.
O s-o fac.
Îmi pare nespus de rău.
Îmi pare rău.
Îmi pare nespus de rău!
O s-o fac.
Aici poliția din Westchester!
Daniel Hausman-Burger, ieși din casă cu mâinile sus!
Te-am înconjurat. Repet, ești înconjurat!
Aaron, ce se întâmplă?
Daniel, știi bine ce se întâmplă! S-a terminat!
Nu sunt eu făptașul, Aaron!
Monstrule! Mi-ai ucis copilul!
- Fiul meu! - Trebuie să ieși.
Predă-te de bunăvoie, te vor trata corect.
- Jur că n-am fost eu! - Daniel Hausman-Burger, deschide!
- Nu mai trebuie să trăiești în minciună. - Nu mint!
- Ai fost filmat. - Deschide ușa!
Era o cameră video pe terenul de golf.
De ce ai făcut-o?
Stai! Nu mișca!
Aoleu!
Bună!
S-a întors.
A venit.
Se pare că și tăticul a fost la joacă,
deși i-a spus mămicii că vine direct acasă.
Păi...
Tăticul a fost reținut la studio pentru indicații.
Apoi au insistat să bem. Tăticul nu a putut pleca. Cum să plece?
Am primit aprobarea pentru grădiniță azi.
Grozav! Deci toți am avut o zi mare.
Poftim, drăguțule!
Ce mama naibii e cu tine, Danny?
E atât de important Hollywoodul încât...
Mai ești om?
Da, ești câștigător de Oscar.
Un artist!
Ești sensibil, inteligent, genial!
Însă imediat ce dai de greu, când viața reală interferă
cu prețioasele tale visuri de glorie
și măreție hollywoodiană...
Crezi că o să fii liber dacă îți părăsești familia?
Nu, tăticule!
Du-te dracului, Daniel!
Du-te dracu'!
Bună, tată! Ai venit.
Mă poți ajuta, te rog?
Trebuie să ies de aici.
Vreau să merg acasă.
Dar abia ai sosit.
Ai călătorit mult.
Nimeni nu a mai ajuns atât de jos.
- De ce sunt aici? - Știi de ce.
Ei vin după tine, tată.
E timpul să mărturisești.
Ești un nemernic egoist.
Bine, le voi spune tuturor. Le voi spune tuturor adevărul!
Așa voi face, promit! Dar scoate-mă de aici, te rog!
- Ți-a fost dor de mine, tati? - Firește!
Firește! Zi de zi!
Zi de zi, fiule! Zi de zi, băiatul meu drag!
Știu că minți.
Mincinosule!
Vrei doar să mă lași aici.
E în regulă.
Poți pleca dacă vrei.
Tot ce trebuia să faci era să urmezi indicatoarele.
IEȘIRE
VĂ RUGĂM SĂ LUAȚI UN NUMĂR
APĂSAȚI MANETA
tată bun
Tată fericit
E RÂNDUL NUMĂRULUI
Subtitrarea: Adrian Oprea