"KLON"
Tak jo.
Já vím. Zpívání nechceš.
Tu máš.
Není zač.
Co to máš na...
- Granátové jablko? - Brusinka.
Vzpomínal jsem, jak jsi mi ukazoval fjordy. Pamatuješ?
Hezká vzpomínka.
Ale ne. Musíš to udělat ty. Jinak to nosí smůlu.
- Nemůžu. - Ukaž.
Přes jisté problémy si tuto kapitolu vychutnávám.
Těší mě, jak si nacházíš nové zájmy.
Ten dort. Ten kohout na víně.
To tys mě poslal do kurzu vaření.
Je to ohromné.
Ale trvalo ti to příliš mnoho let, Johne.
- Co? - Najít si skutečnou zálibu.
Dospělou.
Něco víc, než je hospoda a hráčská šatna.
Chystáš mi další proslov o životě?
Humanitní vědy pro čtvrťáky a post trenéra
mi přijdou nedospělé.
- Mám rád rutinu. - To není pravda.
Naše neděle bývají pochmurné.
Pokaždé se děsíš začátku školního týdne.
Nelíbí se mi, že domů taháš každé nachlazení a všechny kmeny chřipky.
Není to bezpečné.
Takže mám sedět doma bez práce. Slaměná vdova workoholika.
Jako nějaká americká panička,
co doma čeká, až bohatý manžílek přijde na večeři.
- Johne, říkám jen... - Změnil jsem celý život.
Celé své já, abych tady mohl žít s tebou.
Vážím si toho. Opravdu. Ohromně.
Když ale nebudu mít něco svého, nějaký vlastní cíl,
zhroutím se. Čeká mě volný pád.
A já tě chytím.
Oficiálně?
Před zrakem božím a tvých právníků?
Mám narozeniny. Chci spíš dávat než dostávat.
- Ne. - Ano.
Zdravíčko, Bouráku.
Ty toho jen tak nenecháš, co?
Asi ne.
Ale hodně jsi dřel. Zasloužíš si mít hezké věci.
Jako tohle.
- Jsou k appce JogMapper. - JogMapper?
Můžeme si navzájem sledovat výkony.
Říkals, že chceš motivačního parťáka, a teď máš dva.
Mě a satelit.
Na přípravu na maratón techniku nepotřebuju.
Jo. Někdo tě utahat musí.
Dneska nemám na škádlení náladu.
Utrácet šeky od tvýho starouše je zábava.
Probírali jsme, jak dávné kultury využívaly podobné tvary
pro vyjadřování velkých myšlenek.
Tak co tu máme?
Bohy, krále.
Nesmrtelnost, posmrtný život.
Hrobky a chrámy,
prostory, které těmto starodávným lidem měly přibližovat neznámo.
Vidíte tady nějaký podobný tvar?
Tvar, který je vám povědomý?
Ano, Caroline.
Trojúhelníky.
- Cože? - Trojúhelníky.
Ano, přesně tak. Trojúhelníky.
Víme, ve kterém století se tyto trojúhelníky objevily poprvé?
Někdo jiný?
Kdokoliv? Víte někdo...
Je to hodně těžká otázka.
Nezakazoval jste nám telefony?
Jo, já vím. Jen musím...
- Jo. - Johne, tady dr. Ziegler.
Něco se stalo. David měl mrtvici. Embolie.
Dostává léky na srážlivost.
Čekáme na vyhodnocení CT, ale je na tom zle.
Tak sem prosím rychle přijeďte.
- David Randolph? - Tamhle.
Je to moje nemocnice a on můj pacient.
Přebíráme si ho.
- Z čí moci? - Na Davidův příkaz.
Paní Kozlowská.
Tato žena chce vašeho partnera uvést do umělého spánku.
Co? O čem to... Co se tady děje?
David měl pro tuto eventualitu připravený plán.
Řídíme se jím.
Podle jeho dříve vysloveného přání ho musíme okamžitě přesunout.
- Kam? - Do jeho laboratoře.
- Do Toranosu. - Ne.
- Musel bych s tím souhlasit. - Vůbec ne.
S Davidem vás nepojí žádný právní vztah, který by vám to umožňoval.
Nebo snad ano, Johne?
Ahoj.
Tady personální. Volám ohledně vaší neomluvené absence.
- Omluvil jsem se, ne? - Netuším.
Ale podle JogMapperu nejsi ve škole. Je všechno v pořádku?
Jo, já... Jde o Davida. Ten v pořádku není.
- Co se stalo? - Je v kómatu.
Přesunuli ho do laboratoří jeho firmy.
- Do jeho laboratoří? - Jo, přál si to tak.
Jaký to má smysl?
Víc personálu na pacienta.
Snazší přístup k nějaké léčbě, co zkoušejí.
Zrovna jsem sem dorazil.
To mi předčítáš připravenou prezentaci?
To mě vážně poser.
Bejt to můj partner,
asi bych nemluvil tak suše.
Netušíš, jak mi je.
Johne, mrzí mě to. Ale David umí bejt sakra přesvědčivej.
Taky proto je miliardář. Ale co já vím.
Nám v normálním světě to přijde trochu strašidelný.
Můžu ti nějak pomoct?
Můžu ti přinést jídlo nebo se u tebe stavit.
Johne?
Ještě ti zavolám.
Dobrý den. Jsem John... John Hunter.
Patřím k... Někde to tady mám. Tady.
K Davidu Randolphovi. Jsem v systému. Tak...
- Dobře. Ohlásím vás. - Ne, nemusíte.
Hej!
Narušení bezpečnosti, zóna A. Míří směr jihozápad.
Zajistěte východy.
Hej!
Davide?
Hej.
Davide.
Hej!
Pane Huntere.
Příště se prostě ohlaste na recepci.
Tělo má vlastní inteligenci.
Pomocí specifické simulace, světelných vln, přirozeně se vyskytujících peptidů,
proprietárních kroků, které teď nebudu rozebírat,
lze tělo naučit, aby se samo uzdravovalo.
Ba i zdokonalovalo.
Má tu nejlepší péči.
Jeho vlastní vynálezy.
Vše navrhl on sám.
Věděl, že to nepochopíte.
Necháme tedy Davida, aby vám to vysvětlil osobně.
Dopřeju vám soukromí.
Ahoj, Johne.
Vypracoval jsem plán. Bez tebe, ale pro tebe. Pro nás oba.
Jak dobře víš, nejsem na tom zdravotně nejlépe.
Do snahy o lékařský zázrak jsem vložil víc peněz, než jsem ochoten přiznat.
Naštěstí všechna ta inteligence přinesla výsledky.
Už vím, že se mohu uzdravit.
Vyžádá si to jistý čas. Budu potřebovat stálou péči.
Kéž bych tak mohl být na dvou místech současně.
Po zjištění diagnózy jsem nechal vytvořit androida, který se mi bude podobat.
Bude mluvit jako já. Uvažovat jako já.
Takový optimalizovaný klon.
David, který mě zastoupí, pokud budu muset své povinnosti opustit.
David, kterého brzy poznáš, je naprogramovaný vnímat svět tak jako já.
Ve všem.
Řídí ho samoučící se program umělé inteligence,
který zpracoval veškerou mou biografii,
deníkové zápisky, firemní e-maily, stará přání k narozeninám.
Ba i videa mého prvního klavírního recitálu.
Podle prvních testů ale stále něco postrádal.
Něco, díky čemuž bude android působit méně chladně, méně uměle.
A tím něčím jsi ty, Johne.
Jsi obrovskou součástí mé dnešní osobnosti.
Kalibraci algoritmu AI můžeš provést jen ty.
Ať je lidštější. Víc jako David.
Snad ti na dobu své nepřítomnosti poskytnu důvěrně známého společníka.
Tvůj nový David už toho o tobě ví hodně
a bude se učit dál.
Stačí s ním trávit čas a bude se dál zdokonalovat.
První den bude nejtěžší.
Ale jednoho dne, zatímco já budu stále pryč,
snad budeš rád, že ho ráno najdeš po svém boku.
Chci, abys byl šťastný, drahý Johnny.
A slibuju ti, že se brzy zase uvidíme.
Oči moc netrefili.
Ahoj, Johne.
Copak je, drahý Johnny?
Ty máš strach.
Pověz mi proč, Johne.
Vypnout.
Deaktivovat. Dea... Kurva.
Dobrou noc, Davide.
Tady být nemůžeš.
Běž pryč.
Běž pryč. Chci spát.
Běž... Ne. To je... Ne.
Pojď se mnou.
- Kam to jdeme? - Tak pojď.
Pojď za mnou.
Zůstaň v rohu a vypni se.
Automaticky se vypnu, jakmile usneš.
Prostě se vypni.
Vypni se.
Dobrou noc, Davide.
Nejde to. Prostě to není totéž.
David Woodrow Randolph je jen jeden.
Tajně jsi podporoval vzpouru akcionářů Smith & Wesson.
O šedesátinách v Montecitu jsme byli pozvaní ke Gayle a Oprah,
a Vanessa Williams nám zazpívala „Save the Best for Last“.
Jsi totiž velkej David Randolph.
Jsi David Randolph.
Už musíte jít.
- Chci s ním být ještě... - Je mi líto.
Dobré ráno, Davide.
- Ahoj, Johne. - Přestaň... Pojď ke mně.
Posaď se.
Ježíši. Co tady děláš?
Pokud vím,
pleťové mléko je nejvhodnější aplikovat hned po horké sprše.
Ne. Nechci ho.
Můžu ti pomoct se uvolnit?
Jo, to je...
Jak to vůbec...
Pamatuju si, jak se tě dotýkat, Johne.
Jaké dotyky máš rád.
Mám přitlačit?
Jo.
Hej. Přestaň.
Přestaň!
Co to děláš?
Přestaň! To nic.
To nic.
Bolí tě pořád ten krk?
Když David onemocněl, řekl jsem mu, že mně hrůzu nenažene.
Ale teď se bojím.
Celé se mi to nezdá.
Už nějakou dobu se mi to nezdá.
Pořád předstírám, že jsem v pohodě, že to pro Davida zvládám,
že sem do tohohle domu vůbec patřím.
Nemám ale nad svým životem žádnou kontrolu.
Nad ničím.
Uvědomuješ si, že teď truchlíš?
Pokud vím, žal může člověka zmást.
Člověk téměř současně prožívá celou řadu emocí.
Hněv. Smutek. Nostalgii.
Lítost.
Jsem tu pro tebe, Johne.
Můžeš se mi s těmi pocity bezpečně svěřit.
Díky.
Děkuju.
Příprava, která jiným připadá únavná, mi jde, Johne.
Smím nakrájet cibuli, než doděláš ty papriky?
Jo.
Snad je ten nový postup užitečný, Johne.
Ano. To je.
Je hodně užitečný, Davide. Děkuju.
Je to tou cibulí?
Co je tou cibulí, Johne?
Davide, chtěl bys... Chtěl bys se mnou povečeřet?
To bych moc rád, Johne. Děkuju.
Přišel jsem tam, vešel dovnitř, vystoupal nahoru...
a uviděl prázdný trávník dole.
A...
A zamiloval jsem se.
Tým tehdy vedl Ossie Ardiles.
Co by ne?
Tu máš.
Tak jo.
Na zdraví.
- Cink. - Na zdraví.
Ne. To stačí. Nepřežeň to.
Vychutnávej si ho.
Vychutnávat.
Dobré ráno.
Lanýže v omeletě, J?
Uvítám nějakou zeleninu, jestli můžeš.
Jistě.
Nazdar.
Bouráku. Dneska celej záříš.
Jo. Konečně je mi asi trochu líp.
Díky bohu.
Maverickovi se stýskalo po Goosovi. Vyrazíme zaběhat?
Dneska je hezky. Pak zajdeme na jedno.
Je sobota, brouku. Pěkně se zapotíme. Za 20 minut u tebe.
Co... Fajn.
Asi ty omelety odložíme.
Hned jsem zpátky.
- Čau. - Čau.
To sis jen tak sám otevřel?
Jo. Vyrazíme na trať?
Jo. Jen vteřinku. Musím něco dodělat.
Potřebuju vypustit nádrž.
Jasně.
- Kde máš záchod? - Nahoře.
- Dobře. - Fajn.
Johne?
Ahoj, Jordane.
Co to kurva je?
Ano.
Jen abych tady někoho měl.
Nemůžeš si pořídit tulítko?
Fajn, kámo. Musíš odsud vypadnout.
Můžeme?
- Seš děsně sexy. - Ne.
Žeru tě.
- Už zabral ten gumídek? Pojď. - Trochu. Jen...
Pěkně si to užijeme.
Nechci...
Tancuješ divně.
Počkej. Hej!
Ale jo. Už...
- Už to zabírá. Cítím to. - Nebraň tomu.
- Motá se mi hlava. - Bude ti moc dobře.
Počkej. Přestaň. Ne.
Jsem na to fakt machr.
Přestaň. No tak.
- Hraješ si na nedobytnýho? - Hej, co to...
No tak jo.
Mám to rád drsně.
Udělám ti to.
Pořádně ti to udělám.
- Jen... Jen se nech, jo? - Ne!
Hele, strčím ti ho tam
a bude tam pěkně dlouho, jo?
Táhni do hajzlu!
Neser.
Taková fajnovka.
Ani to není tvůj barák.
- Je tvýho prachatýho páprdy. - Vypadni, do hajzlu.
Seš akorát kurvička.
Haló?
Nebolelo tě to? Jsi v pořádku?
V pohodě. Díky.
Co to sakra děláš?
Na velké pánvi opékám směs oříšků a bylinek.
Otevřený oheň je na to nejlepší.
Vypadáš fakt příšerně.
To mléko, co máš v kapse...
Neměl bys Davida okrádat.
- Hele. - Když něco chceš, popros o to.
Vůbec se nepřibližuj, kurva.
Ale už je pozdě snažit se tě cokoliv naučit.
Ne, prosím. Prosím.
„Strčím ti ho tam...
a bude tam pěkně dlouho.“
Nesu ti sendvič.
Čerstvý kváskový chléb s kuřecím, co bylo v lednici.
Přispal sis.
Dneska bych asi chtěl být sám, Davide.
Možná bys mohl...
Mohl bys dneska zůstat v druhé části domu?
- Můžu ti s něčím... - Děkuju.
Budu v kuchyni.
Jordan je poblíž!
Lokalizovat
hledá se Jordan vzdálenost 3 metry
Co?
Kde je Jordan? Cos to udělal?
- Dělám, co potřebuješ. - Jak víš, co potřebuju?
Předvídám to.
Ne! Nejsem děcko. Když něco budu potřebovat, řeknu ti.
- Potřebuješ pomoc, Johne. Občas. - Občas.
Nevím, cos udělal,
a nemůžu přijít na to, jestli se mi to snažíš zatajit,
nebo jestli se mi to snažíš ukázat.
Milující lidé udělají pro druhého cokoliv.
Milující? Koho jsi ty kdy miloval?
Miluju tebe, Johne. Milovat tě je mé poslání.
Jsou to jen slova.
Jen opakuješ slova podle toho, jak tě naprogramovali.
Ten program mě má obelhávat,
ať říkám nebo dělám nebo si myslím cokoliv.
Vím, co chci dělat, Johne. Nemůžu, když mi to nedovolíš.
Co jako?
Být takový, jakého sis mě odjakživa přál.
Vychutnávej si to.
Trochu se mi motá hlava.
Můžu ti nějak pomoct?
Ne. Jen jsem dezorientovaný.
Včerejší noc byla...
Nikdy...
Nikdy jsem necítil takové spojení.
Můžu se v něčem zlepšit?
Ne.
Bylo to dokonalé.
Paní Kozlowská.
David se probral. Od včerejška je stabilizovaný.
Uzdraví se.
Jak... Myslel jsem, že se to horší.
- Přechází na pevnou stravu... - Já jen...
Zcela se uzdravil.
Jen je to pro mě překvapení.
Jistě vám to celé dalo zabrat.
Androida si u vás náš tým vyzvedne později.
Mezitím probereme další kroky. Nejdřív...
Zavolám vám zpátky. Zrovna mám něco rozdělaného.
Je ale nutné...
S Davidem budete zase spolu. Bude to báječné.
Užijeme si čas, který nám zbývá.
Davide, skutečně jsi mi změnil život.
Víš to? Davide?
Víš to?
Vnímám to. Ano.
Tys zase změnil mě, Johne.
Myslel jsem, že o partnerství vím všechno.
O lásce.
Cítit to je ale něco jiného.
Nikdy to nebylo jen cibulí, Johne.
Dobrou noc, Davide.
Prospal celé dopoledne, ale teď si poručil oběd pro vás oba.
Vrátila se mu chuť k jídlu.
Ahoj.
Drahý Johnny.
Vypadáš bezvadně. Vypadáš dobře.
Cítím se tak. Skoro až skvěle.
Anka mi dala druhý život.
Naobědváme se spolu.
Co se děje?
Nic.
Promiň, že jsem ti to nemohl říct dřív.
Proč to nešlo?
Drahý Johnny...
Kvůli Číně jsme nemohli riskovat únik.
Probíhá závod ve zbrojení AI. Je v tom spousta peněz.
Měl bys být hrdý.
Pomohls Toranos Technologies získat výrazný náskok.
Jak jsi to mohl udělat?
- Co jako? - Úplně mě z toho vynechat.
Proč jsem to celé podstoupil?
- Kvůli tréninku robota? - Snad jsem vše vysvětlil.
Podívej.
Chováš se ke mně moc hezky, Davide,
ale už nějakou dobu mám pocit,
že jsem součástí nějakého experimentu, do kterého investuješ.
A když jsi byl pryč,
uvědomil jsem si, kým můžu být, kým můžeme být my dva.
Můžeme být rovnocenní partneři, mít partnerství.
Prostě...
Konečně mám pocit, že můžu vyjádřit svoje potřeby.
Ach, Johne. Jsi téměř dokonalý.
Skoro mě to bolí.
Když jsem čelil smrti jako teď ty,
vznášel jsem se nad svým tělem a viděl, že jsem velkej David Randolph.
Smyslem mého života není plnit potřeby ostatních.
Ať vejdu kamkoliv, zajímá mě tam jen jediný člověk. Já.
Já jsem dostačující. A ty ne.
Tak proč promrhat zbytek života s nějakým odepsaným hezounkem z Covent Garden,
co se živí hlídáním děcek...
když mám někoho, na koho čekám celý život.
Jsem to já.
Děkuju, drahý Johnny.
A dobrou noc.
Necháváš mě v dobrých rukou.
Snad se ti to líbilo, Davide.
Líbilo. Opravdu. Bylo to dokonalé.
Teď se zeptám já.
Líbilo se ti to?
Tvoříme pár, Davide.
Když se to líbí tobě, líbí se to mně.
Chtěl bys masáž na závěr?
Tu bych moc rád, Davide.
Bylo by ti příjemnější, kdybych použil pleťové mléko?
Bude na nočním stolku.
Kdo je to?
Znám ho?
Ne.
Nikdy jsi ho neviděl.
Vykuř mi ho znova, Davide.
Ano, Davide.
České titulky: Ondřej Kavka