Cine să fie?
Pițigoi dacă eram, oare unde mă băgam?
Treci aici, pițigoiule!
Pițigoi!
Tati, încetează!
- Nu sunt pițigoi. - E foarte târziu. Știi regulile.
- Tati, e iar acolo. - Nu începe din nou cu asta.
Uite ce e...
Nu e nimic sub patul tău, îți promit.
- Ba e. - Nu e nimic sub pat!
Ba e!
Bine, uite cum facem...
Mâine-dimineață o să prăjesc clătite și șuncă foarte crocantă,
exact ca de ziua ta.
Dar, ca să se întâmple asta, trebuie să fii curajoasă și să te culci.
Poți fi curajoasă, pițigoi?
Vise plăcute, pițigoi!
Te simți bine?
Da.
Da, a fost doar un vis.
Ai stat acolo și te-ai holbat la mine?
Ciudatule!
Iubito, aplicația îmi zice că ești la ovulație.
I-am zis lui Megan că o ajut la magazin azi, așa că...
- Jillian, ai promis. - Da, știu.
Nu am chef acum.
Nu te superi?
Iar începem.
- Ce? - Trebuie să încercăm.
Dar, ca un făcut, ai din nou un vis și nu ai chef.
Mark, nu îmi convine că am coșmaruri. Înțelegi? E o afecțiune medicală.
Pentru care ai medicamente, dar nu le iei.
Da, fiindcă mă simt ca un zombi.
E nevoie de sacrificii ca să avem copii.
Eu...
Viața noastră nu s-ar rezuma doar la noi.
Am convenit că vrem asta. Nu-i așa?
Da, știu.
Știu.
O să fie extraordinar.
Și tu o să fii extraordinară.
Treci încoace.
Nu știi să bați la ușă?
Îmi dai telefonul? Mai durează.
Știi la ce mă gândeam?
Când se deschide magazinul, vreau să angajez doar designeri gay,
imbatabili la moda retro.
Îți imaginezi?
Aș comanda propriul batalion de gay slăbănogi.
Un pițigoi!
Da.
Iar ai avut un vis din ăla?
Da, același.
Cel cu fetița.
Ceva groaznic pândește în beznă...
Nu știu, mă trezesc mereu înainte să aflu ce e.
Ce putem deduce din vis? Simbolismul e evident.
Ești îngrijorată de soarta unei fetițe. Tu și Mark încercați să faceți un copil.
Da. Nu. Tot ce e de dedus e că sufăr de o parasomnie necunoscută,
care îmi dă vise aiurea.
Pe care le răsfrângi uneori în viața reală.
Stai, ce era? Mai știi când umpleai puii de pernă cu...
- Gata! - Cu ce?
- Cu spaghete. - Spaghete.
Mama se albise la față.
- Își pierduse mințile. - Da.
Nu, pe bune acum.
Când o să-i faci un plod lui Mark?
Abia aștept să fiu cea mai haioasă mătușă din istorie.
Mai degrabă cea mai labilă mătușă din istorie.
Toți trebuie să aibă una, nu?
Știi la ce mă gândesc?
- Ce naiba a fost asta? - Nu știu.
- E ceva? - Nu. Ciudat.
Sigur am simțit ceva.
- Cutremur? - Poate.
Mark?
Mark, ce e?
- Te rog! - Mark!
Nu, nu!
- Nu, Mark! - Jillian! Te rog!
Mark!
Nu! Nu!
Mark...
CREATURA DE SUB PAT
- Alo, capota! - Salut din nou!
- Din păcate, îmi încalci proprietatea. - Serios?
Așa că te rog să pleci.
- E drum public. - Scuze, ce-ai zis?
Sora mea nu e suspectă.
Nimeni și toți sunt suspecți.
Ce tare! Din puțul gândirii!
Asta e, da. Trebuia să filmezi. Da, bine.
- Așa. - Bine. Salut!
- Da. - Nu e zi să nu fiu filmat.
- Număr de New Jersey... - Bună!
- Acest domn... - Salut!
- Eu sunt, detectivul Watts. - Vine aici zilnic.
- Salută! - Salut!
O zi minunată!
O zi minunată și ție!
- Bună! - Salut.
Detectivul ăla e afară.
- Iar l-ai filmat? - Da.
Strâng dovezi.
În caz de acțiune civilă colectivă sau...
Nu cred că știu ce înseamnă asta.
Măcar reporterii au renunțat, nu?
Am găsit ceva.
Ce anume?
Dispărută, sânge sub pat
Femeia asta, Samantha Blair.
A dispărut din dormitorul ei.
În toiul nopții.
Mama ei era în casă.
A zis c-a auzit țipete, a urcat în dormitorul ei...
Dispăruse.
Niciun suspect.
Dar au găsit sânge sub pat.
E exact ce a pățit Mark.
- Când s-a întâmplat asta? - Acum vreo trei luni.
La vreo 16 km.
Și am găsit deja alte două cazuri la fel.
Uite! „Dispăruți din dormitor.”
- Da. - De negăsit.
- Și în apropiere. - Bine.
Jilly?
Auzi, Jill...
Nu știu dacă e foarte sănătos ce faci.
Nu te-ar acuza nimeni că ți-ai văzut de viață.
Să mă acuze? Toți mă acuză.
Poliția mă acuză, la fel și familia lui Mark.
- Nici nu vorbesc cu mine. - Dă-i dracu'!
N-ai făcut nimic.
- Meriți să-ți trăiești viața. - Care viață?
Asta mi s-a întâmplat dintr-un motiv și nu mă las până nu aflu adevărul.
Doamna Blair?
Bună ziua. Mă numesc Jillian Fletcher.
Am venit să vorbim despre Samantha, fiica dv.
De ce?
Despre dispariția ei.
Cred că ce i s-a întâmplat soțului meu i s-a întâmplat și fiicei dv.
Erați acasă atunci, nu? Ați văzut ceva...
N-am ce vorbi cu dumneata.
Vă rog, sunt și alte dispariții la fel. Vă rog!
Au suferit destul și fără să-i bați tu la cap.
- Ce faci, Jillian? - Fac ce trebuia să faci tu acum o lună.
Aceste cazuri nu au legătură cu ce a pățit soțul tău, știm amândoi.
Nu există urme de efracție.
Jillian, te-au găsit cu mâinile însângerate.
Asta și un motiv ajung pentru procurori. Vei fi judecată.
Și ce motiv aș fi avut să îl ucid pe cel pe care-l iubeam?
- Pe cel cu care încercam să fac un copil? - Orice căsătorie ascunde ceva.
O să mai caut.
Și o să găsesc ceva.
Bună!
- Corespondența! - Da, mersi!
Trebuie să beau ceva.
- Te simți bine? - Da.
- Nu, sunt bine. - Nu.
Nu, mă simt grozav. Oriunde mă duc, sunt o paria.
Nimeni nu-mi vorbește și nu mă privește.
Asta e viața mea acum, probabil.
Știu că e nasol tare, dar totul va trece.
Lumea uită așa ceva. Trebuie doar să ai răbdare.
Nu știu. Vor să să-mi facă dosar penal.
Așa mi-au zis. Le trebuie doar un motiv.
Jill, tu și Mark vă iubeați mult.
Erați... Plănuiați un viitor comun.
Încercați să faceți un copil.
E opusul unui motiv.
Știu.
Numai că...
Meg, luam...
Luam anticoncepționale.
Nu...
Declarația ta... Nu... Ai declarat că încercai să rămâi gravidă.
Nu, știu.
Încercam. El era pregătit.
Iar eu... Eu nu...
Uneori își pierd cunoștința. Știi?
Crezi că au murit și își iau zborul.
Jilly?
Simt nevoia să te întreb.
Nu că ai fi intenționat, dar nu cumva...
Cum adică?
Crezi că l-am ucis?
Nu intenționat, firește.
Numai că...
Ai o afecțiune care te face uneori să te porți anormal.
- Și eu... - Incredibil!
- Vreau să fiu sigură. - Nu pot să cred că nu m-am prins!
- Nu face asta, sunt de partea ta. - Cred că te-ai bucurat.
- Să mă vezi așa. - Cum adică?
M-ai urât mereu pentru visele mele. Mă făceau deosebită.
Toată viața ai încercat să fii excentrică și unică,
fiindcă știai în sinea ta că ești banală.
Știi că nu suferi doar tu.
- A fost cumplit pentru mine. - Oare?
Regret că a fost cumplit pentru tine. Drace!
În timpul ăsta am crezut că încercai să mă aperi.
Știi ceva? Plec!
- Dacă a fost cumplit, de ce să nu plec? - Pe bune?
Perfect! Caută-ți altă casă! Să-ți cumpere altcineva alimente!
Ia-ți și scrisorile de la fani!
Cum? Ce-s astea?
- Sunt scrisori de ură? - Da.
Le-am ascuns de tine, dar pare momentul potrivit să le citești.
„Nu vrem ucigași în cartier!”
E un bun punct de vedere. De ce să vreți?
- „Mori fă!” Sunt la obiect. - Termină!
- Puteau să pună virgulă. - Gata! Îmi pare rău, încetează.
Ce-i asta?
ȘTIU CE AI PĂȚIT
„Niles Taylor”.
E de la spitalul St. Benjamin.
Jillian, e vorba de un nebun.
- Să nu-ți dea idei! - Nu. E cineva care mă crede.
Jill?
Putem să ne împăcăm, te rog?
Jill!
Asistenta de serviciu, la 257!
Mă scuzați! Îl caut pe Niles Taylor.
Bună! Sunt Jillian Fletcher.
- Ne cunoaștem, nu-i așa? - Nu trebuia să vii aici.
- Dar mi-ai trimis asta. - A fost o greșeală. Nu contează.
- Știi ceva. - Nu vreau să fiu implicat.
- Mi-aș putea pierde slujba. - Te rog.
Nimeni nu mă crede. Nu-i pasă nimănui. Nu-mi trimiteai asta dacă nu mă credeai.
Se va întâmpla în continuare.
Vino cu mine.
Le-ai spus polițiștilor că cineva ți-a ucis soțul sub pat.
- Da. - Și că ucigașul a dispărut.
- Ca prin farmec. - Împreună cu soțul meu.
Unde mergem?
Bună, Mary! Cum te simți azi?
Ți-o prezint pe Jillian.
Ea e Mary Gentile. E în comă de zece ani.
Am îngrijit-o de la început. I-am croșetat pătura.
Mă bucur, dar ce legătură are cu mine?
Nu știm ce se întâmplă în mintea unui comatos,
dar știm că Mary visează.
Atunci când visează, se întâmplă lucruri.
Ce fel de lucruri?
În cazul viselor normale, nu mare lucru. Dar, când are un coșmar...
Luminile pâlpâie, aparatura o ia razna...
În timpul unui coșmar,
am văzut-o.
Le-am spus celorlalte asistente. Au chemat paza.
Dar nu era nimeni sub pat.
Ne chinuiam să aflăm ce a fost și au decis că mi-am imaginat totul.
Că a fost un vis.
Întotdeauna am avut coșmaruri urâte, mai ales în copilărie.
- La fel și eu. - Dar eu îmi cunosc visele.
Ăsta n-a fost unul dintre ele. A fost aievea, sunt sigur.
Te cred.
S-a repetat?
Mary a mai avut coșmaruri, dar n-am mai văzut acea creatură.
Mai știi când a avut celelalte coșmaruri?
Da, am consemnat datele.
Așa arată normal creierul lui Mary.
Când are un coșmar, apar vârfuri în electroencefalogramă.
Toate aceste date corespund cu disparițiile.
Știu.
Cum a fost pe zece ianuarie? E ziua în care soțul meu...
Nu e cu putință!
Așa să fie? E o nebunie!
Nu am spus nimănui de asta. Nici eu nu sunt convins.
- Dar, când am auzit ce-ai pățit... - Ce știi despre ea?
Nu prea multe.
A locuit la o fermă doar cu tatăl ei.
A găsit-o în comă într-o zi, făcuse AVC. De atunci e aici.
Unde era casa în care locuiau?
Nu știu exact. Cred că pe Autostrada 6. De ce?
Pițigoi dacă eram, unde mă ascundeam?
Tati, încetează! Nu sunt pițigoi.
- Ce cauți aici? - Scuze, credeam că nu stă nimeni aici.
- De unde știai că vin? - Mi-a spus o păsărică.
- Ce cauți în casa mea? - Mă interesez de Mary Gentile.
- Ieși imediat! - I-ai zis că e pițigoiul tău.
I-ai spus că îi faci clătite și șuncă crocantă dimineață, ca de ziua ei.
Cred că eu și Mary suntem conectate și nu plec de aici până nu îmi vorbești.
Ce a fost în acea noapte după ce ai trimis-o la culcare?
Mary era deosebită,
sensibilă.
Avea vise însuflețite.
Unele erau coșmaruri...
cu creatura de sub pat.
Și am dus-o la doctori,
dar i-au dat pastile ca să doarmă.
N-au ajutat-o cu nimic.
Dar a fost ceva sub pat în acea noapte, nu-i așa?
Tati, ajutor!
- Tati! - Îl chema Jacob Holler.
Era pacient la sanatoriul Longview.
Tati, ajută-mă! Tati!
Evadase de o săptămână și se ascunsese sub patul lui Mary.
- Tati! - Unde e acum Jacob Holler?
E mort.
L-am ucis cu mâinile goale.
Mary n-a mai fost aceeași.
E tot ce sunt dispus să îți spun.
N-a fost din cauză că Mary se temea, nu?
După asta, altceva a ieșit de acolo.
Dle Gentile, vreau să o ajut pe Mary. Cred că trebuie să stau un timp aici.
Nu spera să-ți fac mâine clătite și șuncă.
Noapte bună, pițigoiule!
Bună, Jillian!
Ce loc e ăsta?
Aici trăiesc eu.
E frumos.
Lumea subconștientului.
Majoritatea o văd doar în vis, dar noi suntem speciale.
Am evoluat.
Niles, asistentul tău de la spital?
Și el.
În acest loc, voi doi ați stat o viață.
- Mai sunt și alții ca noi? - Foarte mulți.
- Vise plăcute! - Mulți.
Apar aici din când în când!
Și, când ei simt ceva, simțim și noi.
Ai simțit ce am simțit eu, Mary?
Ai fost cu mine în acea noapte? Ai simțit la fel?
Zece ianuarie, noaptea în care a fost luat soțul meu.
Încetează!
- Mă doare! - Noapte bună, pițigoi!
- Încetează! Ne doare! - Stai!
- Încetează! - Ne doare!
Oprește-te!
- Stai! - Mary, oprește-te.
- Încetează! - Mary!
- Ne faci rău! Încetează! - Vise plăcute!
Te urăsc! O să te omor!
- Jillian, trezește-te! - Încetează! Îmi faci rău!
O să te omor!
Jillian, trezește-te! Jillian, trezește-te!
Se întâmplă din nou.
Are un coșmar.
- I-ar putea face rău cuiva chiar acum. - Unde?
Mama și tatăl lui Ethan Gonzales
le-au zis polițiștilor că și-au văzut băiatul de 12 ani când l-au culcat.
Azi-dimineață, copilul lipsea.
Îmi faci rău!
Încetează!
- Oprește-te! Ne faci rău! - Încetează!
O să te omor!
De ce ai venit, Jillian?
Avea doar 12 ani.
Avea?
Deocamdată e doar dispărut. Sau poate știi ceva ce eu nu știu.
Sub oglinda din baie?
Ți-am găsit anticoncepționalele.
Nu voiai un copil, așa-i?
Îți mințeai soțul. Nu știai cum să ieși din situație.
S-a terminat.
Nu.
Nu s-a terminat.
Dar se va termina.
Am o idee.
Mi s-a prescris prazosină. Știi de ea?
Știu.
- Stopează visele. - Da. Mie mi-a stopat și gândurile.
N-am mai luat.
Dacă i-am da așa ceva lui Mary?
Poate ceva mai puternic.
Dar numai visele i-au mai rămas. Sunt lumea ei.
Niles, asta e mai presus de Mary. E mai presus de noi.
Nu putem permite să i se mai întâmple cuiva.
Aș putea vorbi cu dr. Kelner, să îi prescrie ceva, dar...
Crezi...
Dacă ea știe?
E conectată la subconștientul nostru. Dacă ne ascultă chiar acum?
Nu, fiindcă nu visăm. Firește că nu. Zic bine?
- Scuze! - Da.
Alo?
M-ai rugat să te sun dacă apar vârfuri pe EEG.
Se întâmplă ceva important chiar acum.
Nu! Nu!
Jillian!
Nu! Ajută-mă! Nu!
L-am văzut și era la fel de viu ca în visele mele.
Dar repet, văzând sângele lui Niles sub pat...
Bine, stai să înțeleg.
Monstrul ăsta trăiește în lumea viselor,
dar, prin Mary, apare aleator sub paturile oamenilor?
Nu aleator.
E vorba de oameni conectați la lumea subconștientă a viselor, ca mine.
Am știut mereu că visele mele însemnau ceva, dar...
E cum ai spus mereu.
În univers se petrec mult mai multe decât înțelegem noi.
Jill, mă refeream la astrologie.
Asta e...
Trebuie să mă gândesc.
Nu mă mai gândesc.
Știu ce trebuie făcut
și eu trebuie să o fac.
Jilly...
Mă sperii, pe bune.
Ce-o să faci?
Nu, îmi pare rău.
N-am vrut să te sperii, îmi pare rău.
Te iubesc.
Mary?
- Tati? - Pițigoiule!
S-a trezit!
Doamna asistentă! Veniți! Mary s-a trezit!
Intrare principală
Aveai dreptate. Te-ai trezit. Îți trebuie o cameră cu priveliște.
Mulțumesc, tati.
Jilly Te iubesc, surioară
Mary?
Mary, nu! Mary, rămâi trează!
Mary?
Mai trebuie să dorm puțin.
Mary, nu!
Mary? Mary! Mary!
Nu, nu... Nu!
Nu!
Mary?
Scuze!
Am încercat să te ajut, Jillian.
Erai captivă în căsnicia ta.
Nu voiai un copil cu el, iar eu te-am eliberat.
Ți-am arătat lumea mea, am avut încredere în tine...
Dar tu voiai să distrugi totul.
Mary, ai o putere imensă, dar nu ai niciun control asupra ei.
Toanto!
Nu sunt victima acestei puteri.
Sunt stăpâna ei.
- Mary, nu e nevoie să faci asta. - Firește că nu e nevoie.
Asta vreau.
Jill?
Deschide ușa, Jill!
Te rog!
Îmi pare nespus de rău!
Nu! Nu...
Era acolo!
Era chiar acolo!
A luat-o! A tras-o sub pat!
- Nu! Nu înțelegeți! - E în regulă.
- Jillian! Îmi pare rău! - Gata...
- E în regulă. - A luat-o!
Pițigoiule!
Să nu mai părăsești niciodată!
Nu te-am părăsit, tati.
Am fost mereu aici.
Subtitrarea: Adrian Oprea