Uite ce e, eu n-am vrut să fiu semizeu.
Să fii semizeu e periculos.
E înfricoșător.
De cele mai multe ori, îți aduce o moarte urâtă și în chinuri.
Dacă crezi că faci parte dintre noi, sfatul meu e să renunți cât mai poți,
pentru că, odată ce știi ce ești...
vor simți și ei și vor veni după tine.
Să nu spui că nu ți-am zis!
PERCY JACKSON ȘI OLIMPIENII
Mă numesc Percy Jackson și am 12 ani.
Sunt un copil cu probleme?
S-ar putea spune. Note proaste, bătăuși, chestii normale.
Dar mai sunt și alte chestii.
Care nu sunt tocmai normale.
Ăsta sunt eu în clasa a II-a. Ce căutam acolo?
Văzusem ceva.
Cel puțin... puteam să jur că am văzut ceva.
Când spui că ai văzut așa ceva, ajungi în biroul lui.
Vești bune! Spune că n-am de ce să-mi fac griji.
Mi-am imaginat totul.
Dar dacă se mai întâmplă, să spun.
Și s-a mai întâmplat.
Lucruri imposibile, care păreau ieșite din poveștile pe care mi le spunea mama.
Păreau așa reale, dar, în clipa următoare...
Ce fraier!
Băieți, vreți să vă povestesc chestiile imaginare pe care le văd?
E o chestie pe care nu e bine s-o spui nimănui.
Așa că n-am spus-o.
Apoi... ceva s-a schimbat.
MINOTAURUL
L-am cunoscut pe Grover.
Aveam multe în comun.
Doar el...
Și nu doar pentru că eram printre ratații școlii.
Și știți ceva? Era plăcut să vorbesc despre lucrurile astea cu Grover.
Aproape îmi venea să cred că sunt imaginare.
Ciudate, dar inofensive.
Până-n ziua când și asta s-a schimbat.
Ziua când unul dintre ei m-a atacat.
MUZEUL METROPOLITAN DE ARTĂ
Lucrurile pe care le vedeți aici nu sunt „povești”.
Nu sunt închipuiri.
Ceea ce vedeți aici sunt cele mai profunde părți din voi.
Prieteni... zeii...
monștrii, eroii pe care-i vedeți în această sală
ne amintesc de ce suntem capabili noi.
Pe fișele voastre,
vreau să alegeți unul dintre subiectele...
EXCURSIE LA MUZEU ISTORIA GREACĂ
...pe care le vedeți și să-l descrieți.
Nu doar cum arată...
ci și ce vă face să simțiți.
Haideți încoace!
Ce vezi?
Pe Perseu...
adică eu!
Porți numele lui, așa e.
De-aia mi-ai dat numele lui?
Pentru că a fost un erou?
Ce te face să crezi că a fost erou?
Pentru că omoară monștri.
Ce te face să crezi că ea era un monstru?
Mamă...
Nu toți cei care arată a eroi sunt eroi
și nu toți cei care arată a monștri sunt monștri.
Ți-am dat numele lui pentru că, atunci când era mic,
el și mama lui au fost puși într-o ladă de lemn
și aruncați în mare de un rege furios.
Singuri, înfricoșați... Și noaptea, mama lui îi șoptea la ureche:
„Ține-te tare, Perseu!
„Înfruntă furtuna menită să ne distrugă, pentru că suntem indestructibili
„câtă vreme ne avem unul pe altul.”
Și, în ciuda tuturor obstacolelor...
povestea lui are un final fericit.
- Percy? - Mamă?
Sunt aici, puișor! Mami e aici!
Domnule Jackson,
trebuie să înveți să te controlezi, mă înțelegi?
- Eu? - Mă înțelegi?
Nu se poate abține, doamnă Dodds! Percy e special.
Ajunge!
Nu le băga în seamă.
Când ești pregătit să auzi ce-ți rezervă zeii,
îți vor spune.
Cred în tine! Și cred că o să ai nevoie de ăsta.
Păstrează-l!
E un instrument puternic.
Există tot soiul de concepții referitoare la cauzele hărțuirii:
traume din copilărie, complexe de inferioritate...
Înțeleg că Nancy are frustrări,
dar m-am săturat să și le verse pe mine.
Poate a venit timpul să fac ceva.
Poți să stai de vorbă cu domnul Kane, se pricepe...
Mă gândeam s-o bag pe Nancy în cel mai apropiat tomberon.
Nu!
Un lucru știu despre agresori: niciodată nu trebuie să te pui cu ei!
Nu sună corect.
Știu că ălora ca noi le e greu aici.
Dar n-o să fim aici veșnic. Sunt locuri mai bune!
Percy...
Nu!
- Doamne, Dumnezeule! - Nancy!
Percy m-a împins!
- Nancy, ești bine? - A împins-o pe Nancy!
Aici erai!
Nu suntem proști, Percy Jackson.
Doamnă Dodds, sunteți bine?
Găsirea ta era doar o chestiune de timp.
Unde e, corcitură?
Unde e?
- E teafăr? - E mort?
- Cred că doarme. - Da, uită-te la ochii lui!
- Faceți-i puțin loc, vă rog! - Bine.
Ce s-a întâmplat?
Unde e doamna Dodds?
Nu i-am făcut nimic!
- M-a împins! - Mergeți înapoi și mâncați!
E-n regulă, Percy are nevoie de un pic de timp.
Nu înțeleg... Chiar n-a văzut nimeni?
Unde e doamna Dodds?
Percy, nu e nicio doamnă Dodds aici.
Gata, copii, mergeți și terminați-vă prânzul!
Adevărul... poate fi greu de aflat,
dar, în acest caz, pare greu de negat.
Domnule Jackson, câțiva dintre colegii tăi v-au văzut pe tine și domnul Underwood
certându-vă cu domnișoara Bobofit.
Totuși, nu ne-ai explicat în niciun fel cum a ajuns în fântână
în afară de...
„N-am atins-o pe Nancy.”
Nu mai vrei să spui nimic în apărarea ta?
N-am atins-o pe Nancy.
Bine.
Domnule Underwood, ai ceva de adăugat?
Da.
Am.
Spune!
Percy îmi spusese mai devreme că vrea să se răzbune pe Nancy
- ...pentru tot ce ne-a făcut. - Grover?
Și nu v-a zis tot ce s-a întâmplat la fântână.
- Grover! - Mă scuzi...
Vrei să spui că l-ai văzut pe dl Jackson atacând-o pe dra Bobofit?
Da, l-am văzut.
Nimic din toate astea nu e ușor.
Nici pentru tine, nici pentru noi, ceilalți.
Îmi fac griji pentru tine, Percy.
- Am văzut ce s-a întâmplat la muzeu. - N-am atins-o pe Nancy.
Știu că n-ai atins-o.
Cel puțin știu că așa crezi.
Vrei să-mi spui ce crezi că s-a întâmplat?
Poți să-mi spui, s-ar putea să înțeleg.
Punem pariu?
Percy...
Am văzut mulți copii trecând prin așa ceva.
Dar, dintre toți, cred că...
tu s-ar putea să ai cel mai dificil drum.
Cred că ești special.
- Mai mult decât știi. - Încetați!
Nu mai am nevoie de povești despre cât de special sunt.
Nu mă ajută. A venit mașina, mă duc acasă.
ACADEMIA YANCY
Instalațiile din blocul ăsta n-au nimic.
- Poate ar trebui să mergi la doctor. - De unde știi că nu-s doctor?
Te-ai gândit să mănânci mai multe fructe?
Mănânc destule! Tu te-ai gândit?
Bună, Percy!
Bună, Eddie! Scuze...
Eu ies, tu intri. Eu ar trebui să-mi cer scuze.
Măi să... Salutare!
Bun-venit acasă, geniule!
- Mama a venit de la muncă? - Atâta ai să-mi spui?
- După ce te-au exmatriculat? - Nu m-au exmatriculat.
A sunat directorul și asta a zis.
A zis că te-au dat afară.
A sunat pe telefonul mamei.
- Răspunzi la telefonul mamei? - Răspund la ce sună!
Pentru ce te-au dat afară?
A zis că am bătut un copil într-o excursie.
Bine.
Bine, dacă... Dar cât stai sub acoperișul meu,
- ...respecți regulile mele. - Acoperișul tău?
- Mama e singura care lucrează. - Poftim?
Am și eu o slujbă! Ce ți se pare că fac acum?
Pierzi la pocher imaginar.
Crezi așa pentru că ești copil
- ...și nu înțelegi chestii ca... - Unde e mama?
Nu știu.
Nu știu unde e maică-ta, nu sunt Nostradamus.
Ce facem, Percy? De fiecare dată!
Mamă...
Îmi pare tare rău, m-am străduit. Știi cât de mult.
Dar de data asta, n-a fost vina mea.
M-ai udat...
Îmi pare rău. Mă bucur mult că te văd.
L-am găsit pe Gabe la telefon cu directorul.
Mi-a zis ce crede el că s-a întâmplat cu Nancy Bobofit.
Eu i-am spus că-mi cred copilul. A fost o convorbire scurtă.
Nu contează decât că ești aici, da?
Și că am avut destul timp...
să-ți iau cadoul de bun-venit.
M-a sunat și domnul Brunner. Mi-a zis de Grover.
Vrei să vorbim despre asta?
Despre altceva vrei să vorbim?
Mi s-a întâmplat ceva. Se întâmplă de ceva vreme.
Nu doar că-mi fuge atenția. Acum e mai rău și...
Mi-e frică.
- Gabe? - Mamă?
Nu știu cum vă așteptați să muncesc...
Eu și Percy mergem la Montauk.
- Aduc mașina până duminică dimineață... - Stai așa! De când te duci la Montauk?
Am sunat să fac rezervare imediat ce am vorbit cu Yancy.
Cine-i Yancy?
Școala.
Bine.
- Și de ce aș fi de acord? - Pentru că în drum spre casă,
mă opresc la D’Angelo’s să iau sendvișuri înainte de meci.
Dacă-mi faci zile fripte, o să mă duc oricum
și o să mănânc sendvișul meu și pe al tău în timp ce ascult meciul la radio!
- Nu vreau să mă uit singur la Knicks! - Nici eu!
Vezi să-mi pună ardei iute pe al meu, te rog?
- Nu dacă-mi ceri așa. - Am zis „te rog”!
Te rog, le zici să-mi pună ardei iute pe sendviș?
Sigur!
Să te descalți înainte să urci în mașina mea.
M-ai înțeles?
Avem multe de discutat, dar furtuna
se întețește, așa că hai să i-o luăm înainte
și vorbim la plajă, da? Fă-ți bagajul și hai!
Cine ești?
Așa de slab... Așa de speriat...
Așa de trist...
Fugi, micule erou,
până nu pățești ceva!
Am ajuns.
La trei?
Gata?
Unu, doi, trei!
Am găsit bezelele mișto, de-alea care nu se ard ușor.
Nu cred că din cauza bezelelor nu eram eu atent.
Mamă...
Trebuie să-ți spun ceva.
Sunt învățat să mă simt ciudat și lumea să mi se pară ciudată.
Ca un puzzle cu jumătate din piese greșite.
Încerc să fiu atent, chiar încerc, dar...
Mă pierd în visare, nu pot să mă abțin.
Dar, în ultima vreme...
Nu par vise cu ochii deschiși, par...
Nu știu.
Mai reale, cred.
Eram la muzeu și...
Ai văzut ceva.
Ceva care ți s-a părut real, dar pe care nimeni nu-l mai vedea?
Ce ți-a spus femeia?
De unde ai știut că era o femeie?
Știi de ce venim la cabana asta în fiecare an?
E lângă fosele septice, deci e ieftină.
Mamă, de unde știi ce am văzut?
Venim pentru că aici l-am cunoscut pe tatăl tău.
Pe tata? Ce legătură are tata?
Demult, am...
Am cunoscut un bărbat aici, pe plajă.
Era înțelept și curajos și blând și...
nobil.
Din clipa când l-am văzut, am știut că...
nu mai întâlnisem pe nimeni ca el.
Și apoi am înțeles că era diferit de toți bărbații pe care-i cunoscusem...
pentru că... nu era om. Era zeu.
Te-ai îndrăgostit de Dumnezeu?
Adică... de Isus sau ceva?
Nu de Dumnezeu. De un zeu. Percy...
Poveștile...
pe care ți le-am spus despre zei greci, eroi și monștri... sunt adevărate.
- Mamă... - În poveștile alea, ți-am spus
că, uneori, zeii și muritorii aveau copii...
- Mamă, te rog, termină! - ...numiți semizei,
cărora, uneori, li se spune corcituri.
Așa mi-a spus monstrul ăla. Mamă, ce se întâmplă?
Ești semizeu.
Și semizeii nu sunt în siguranță în lume.
Ajunși la o anumită vârstă, încep...
să înțeleagă ce sunt și forțe îngrozitoare sunt atrase spre ei
și vor să le facă rău înainte să devină suficient de puternici să riposteze.
Asta ai simțit tu.
A fost întotdeauna parte din tine, era inevitabil, dar...
- De ce-mi spui chestia asta? - Percy, știu că ți-e greu
să înțelegi, dar trebuie să mă crezi, e adevărat.
Dar e aiurea, da? Eu nu sunt zeu. E ceva în neregulă cu creierul meu!
Înțeleg că sunt ciudat, serios,
dar mă tem că de data asta ceva e defect rău.
- Nu, scumpule... - Și tu îmi spui povești,
de parcă o să rezolve tot?
Nu sunt copil mic! Știu că nu există monștri,
știu că nu există zei și știu sigur
că nu există semizei!
Cine-i acolo?
- Doamnă Jackson? Sunt Grover. - Grover?
E destul de urgent, poate cineva să deschidă ușa?
Ce caută aici? Nu vreau să-l văd. Stai, mamă...
Am cerut seara asta, să plecăm în zori cu toții!
Scuze că am venit devreme, n-am avut de ales.
Situația s-a schimbat, lucrurile merg mai repede
- ...decât anticipasem. - „Devreme”?
Trebuia să mă întrebi... Orice vrei să spui,
- ...nu vreau să aud, Grover. - Percy...
- Bun, deci vine ceva... - Grover!
- Știu că sună rău... - Grover?
- Important e să nu ne panicăm. - Nu mă panichez.
- Grover! - Super! Nici eu nu mă panichez.
Până acum ne descurcăm bine...
- Grover! - Ce?
De ce ai jumătate de capră în pantaloni?
A, păi...
Nu ți-a spus de...
- Nu i-ați spus de mine? - Ai ajuns devreme.
Important e să nu ne panicăm.
Mai vorbim în mașină. Hai!
Misiunea mea a fost să te ghidez către momentul ăsta.
Tinerii semizei au întotdeauna un parcurs dificil.
- Să te susțin emoțional e... - Cine ești?
- Grover, cel mai bun prieten al tău și... - Ce ești?
Sunt satir. Și Protectorul tău.
Protectorul meu?
Dacă nu făceam să fii dat afară din școală, n-apucai ziua de mâine.
Chestia care ne urmărește te-ar fi găsit ușor.
Îmi pare rău.
De obicei simt pericolul de la o poștă, dar de data asta...
Nimeni n-a intuit ce avea să facă Dodds.
Deci știai!
Ai văzut în ce s-a transformat Dodds?
- De ce n-ai spus nimic? - Am văzut o parte.
Ceața a ascuns-o chiar și de noi până a fost prea târziu.
Ceața? Cum adică „ceața”?
Ceața, vălul care ascunde lumea magică de lumea oamenilor.
Picioarele mele, aripile doamnei Dodds... Până și absența lui Dodds.
Dar n-ar trebui să ascundă nimic de mine.
Așa ceva nu se întâmplă. Asta e opera unei forțe deosebite.
Cu cât te ducem mai repede în tabără, cu atât mai...
- I-ați spus de tabără, nu? - Încă nu.
Tabăra e un sanctuar pentru semizei.
Un loc sigur unde poți afla cine ești și cum e lumea
de cealaltă parte a Ceții.
Nu e departe, mai mergem puțin după curbă.
Mamă, despre ce altceva n-am vorbit?
Ce altceva nu mi-ai spus?
Ăla e Minotaurul?
Odată ce încep, atacurile nu se opresc. Dodds a fost doar începutul.
El e următorul. E fioros. E neabătut.
Are chiloți pe el!
Cărțile Mitomagice erau un antrenament.
Totul a fost antrenament pentru ce te așteaptă.
Ce mă așteaptă?
- Băieți... - Da?
- De fapt, am 24 de ani. - Țineți-vă bine!
Toată lumea e teafără?
- Da. Eu sunt bine. - Bun.
Pe aici!
Am ajuns. Acela e hotarul, niciun monstru nu-l poate trece.
Percy va fi în siguranță dincolo.
„Percy va fi...” N-o să fim cu toții în siguranță?
Grover, ți-l încredințez pe fiul meu, unicul meu copil.
Nicio grijă, doamnă Jackson, Percy va fi în siguranță în tabără.
Jură!
- Ce se întâmplă? - Jură, Grover!
Apără-l de oricine și de orice îl atacă, vrea să-i facă rău ori se uită urât la el!
- M-ai înțeles? - Jur!
- Eu trebuie să plec, dragul meu. - Să pleci? Unde să pleci?
Nu pot veni cu tine.
De ce?
E om.
Trebuie să fii curajos.
Amintește-ți ce te-am învățat. Poveștile pe care ți le-am spus.
- Mai ales poveștile, îți vor spune tot. - Nu! Mamă, nu te las...
Perseu! Ascultă-mă!
Tu...
Nu ești defect.
Ești deosebit.
Ești un miracol.
Și ești fiul meu.
Ține-te tare!
Înfruntă furtuna!
Te iubesc.
Trebuie să mergem.
- Dă-mi geaca! - De ce? Ce vrei să faci?
Se ține după mirosul de semizeu, așa-i?
- Așa e. - Dacă te miroase din două direcții,
poate îl derutăm și câștigăm amândoi timp, să putem scăpa.
- Mamă, te rog, nu... - Hei!
O să fie bine.
Fugi! Acum!
Uite-aici!
Hai...
Nu!
Mamă!
Per... Percy! Percy, nu!
E teafăr?
- Uite, își revine! - Nu știu.
- Singur? - Cum e posibil?
- Da. - E teafăr.
El trebuie să fie.
Taci, Annabeth!
Se trezește. Faceți-i puțin loc!
Bun-venit în tabără, Percy Jackson!
Te așteptam.
PERCY JACKSON ȘI OLIMPIENII
Să înceapă jocurile!
Era așa important să ajung aici fiindcă tata e zeu.
Așa că mă duc să-l caut.
Subtitrarea: Vasile Dimitriu