Příběhy, co jsem ti vyprávěla, o řeckých bozích, hrdinech
a nestvůrách, jsou skutečné.
Jsi polokrevný a polokrevní nejsou na tomto světě v bezpečí.
Dosáhnou určitého věku a začnou chápat, co jsou zač.
Dříve než zesílí natolik, aby se ubránili,
začnou je ohrožovat strašlivé síly.
Nebojte, paní Jacksonová. Percy bude v táboře zcela v bezpečí.
- Přísahej. - Přísahám.
Mami!
Vítej v táboře, Percy Jacksone. Už jsme tě očekávali.
PERCY JACKSON A OLYMPANÉ
Kde to jsem?
Ve spánku slintáš.
Všechno je v pohodě. Jsi v bezpečí.
Opravdu se to stalo.
Zabít takovou nestvůru je velká věc.
- Tak aby to ostatní věděli... - Viděls to?
Viděl jsi, co se stalo mamce?
Viděl.
Mrzí mě...
to všechno.
Měl jsem tě chránit, abych tě dostal do bezpečí.
Možná kdybych ti řekl pravdu dřív,
- tvá mamka by tu ještě byla... - Přestaň, prosím.
Není to snadné, ale chci o tom mluvit.
Já ne.
Měl jsi mě sem dostat živého.
Takže máš padla.
Kam jdeš?
Bylo důležité mě sem dostat, protože můj otec je bůh.
Tak ho půjdu najít.
Jo, ale to není... nic snadného.
Promiňte? Jsem Percy Jackson, jsem tu nový.
Je tu Peter Johnson!
Tak se... fakt nejmenuju. Hledám asi nějakou kancelář?
- Nebo někoho, kdo tu velí... - Moment.
Počkej. Percy, to je pan D, ředitel tábora.
Pane D, to je Percy Jackson.
Jo, Grovere. Já ho slyšel.
- Jo. Fakt? - Tak jo.
S tímhle chlapem si nezačínej.
- On si začal se mnou. - Percy, D znamená Dionýsos.
Je to Dionýsos.
Co tím myslíš, že Dionýsos? Jako...
- Jako, že bůh Dionýsos? - Jo.
- Kecáš. - Ne.
Promiňte, Vaše Výsosti?
Myslím, že tu někde mám tátu.
Nevím, jak ho zavolat. Ani nevím, jak se jmenuje.
Ale asi bych měl jít za ním. Já...
Myslím, že to teď potřebuju.
Můžete mi pomoct?
Vlastně...
asi můžu.
Synu.
- Tati? - Ano, Petere.
- Jsem Percy. - Přesně tak.
A než se pořádně seznámíme,
musíš pro mě udělat něco moc důležitého, ano?
V kuchyňce
je flaška Château Haut-Brion z roku 1985.
Skočíš mi pro ni?
To je všechno, co mi chceš říct?
- Pane D, i když je Percy... - Grovere, sklapni, prosím.
Tohle je hezká chvilka, tak ji nepokaz.
Do kuchyňky se jde tudy.
Přines mi tu flašku a řeknu ti, cokoli budeš chtít.
O tobě, o mně, a tak dál.
- Percy. - Pane Brunnere?
Pravé jméno pana Brunnera je Cheirón.
Ředitel táborových činností, nesmrtelný učitel hrdinů, je to...
Grovere, děkuji. Pokračovat budu já.
Percy, asi je toho na tebe hodně.
To ne. Jsem v pohodě. Teda, vy jste kůň
a můj otec se mnou nechce mluvit, dokud mu nedonesu pití.
Všechno se zdá normální
- a rozumné. - Ale ne. To ne.
Pan D není tvůj otec.
- Mohl bych být. - Ano, ale jsi?
Proč musíš všechno zkazit?
Pan D ví, že mu Zeus zakázal konzumaci alkoholu.
A že polobohové mohou dělat věci,
které jsou bohům zapovězeny.
Pan D toho využíval.
Percy...
projdeme se a začneme znovu.
Grovere, prosím, dej nám chviličku.
Nemám z toho dobrý pocit.
Z čeho? Z úspěchu?
Dostals toho chlapce do tábora živého. Tak to nehroť.
Jo. Ale je to...
Tohle je posvátné údolí, Percy. Pro lidi je neviditelné.
Nestvůry sem nesmí vstoupit.
Svět se ho nemůže dotknout.
Dostat tě sem stálo velké úsilí. A velkou oběť.
Hej, počkejte na mě!
Musím vám něco říct.
Ztratil jsem to vaše mečovité pero.
- Snad máte další. - Podívej se do kapsy.
Ne... ztratil jsem ho té noci na kopci.
Podívej se do kapsy.
Pokud se ho nevzdáš, vždycky si najde cestu zpátky.
Kouzelné předměty se fyzikálních zákonů obyčejného světa nedrží.
Tvé pero, můj vozíček, jsou součástí světa tvého otce,
stejně jako teď ty.
Chci ti něco ukázat.
Dvanáct srubů pro dvanáct olympských bohů.
Každý srub je domovem pro děti boha, který si je určil.
Super. Který je můj?
Ještě tě neurčili, Percy.
A kdy se to stane?
Bohové odhalují své plány, kdy chtějí a nikdy dřív.
Tvůj otec tě může určit zítra, nebo příští týden,
- nebo... - Nikdy.
Ani teď se mnou nechce mít nic společného.
Co tu vůbec dělám? Není tu pro mě místo.
Je tu pro tebe místo.
Tady.
Hermés, bůh cestovatelů.
Jeho srub je domovem pro jeho vlastní děti
i pro ty neurčené.
- Poslouchejte, všichni. - Počkejte.
Dávejte pozor, prosím.
Toto je Percy Jackson. Jistě mu pomůžete se vším, co bude potřebovat.
Vím, že se cítíš bezmocně, ale nejsi. Všechno včas vyjde najevo.
- Skočilo to tam! - Už to vidím!
- Jo. - Je to tu.
To je on. To je ten, co zabil Mínótaura.
Hele, jestli se po mně chcete vozit, zkuste to zítra.
Dnes už víc nesnesu.
Slyšel jsem, co se ti stalo na tom kopci. A...
chci jen říct, že mě to mrzí.
Vím, čím si procházíš. Věř mi.
Jsem Luke.
Percy.
Už sis je zase ňoupal.
Jo.
Jsi na sebe příliš přísný, Grovere.
Jako vždycky.
Nenervuj se.
Mluv pravdu.
Dobře.
Dřív či později si budeš muset vybrat.
Nerad ruším. Můžeme si promluvit?
- Ne! - Ano, povídej.
Jde o Sally Jacksonovou.
Asi vím, co se jí vážně stalo.
Ještě jsem neviděl Mínótaura někoho rozmačkat,
ale... hádám, že budou hodně měkký,
nebo možná jako starý banán.
- Grovere... - Ale ona se vypařila.
Jako nestvůra.
Tak jsem šel za Radou kopytnatých
a už o něčem takovém slyšeli.
Když je smrtelník opravdu blízko smrti,
sám Hádés je může uchopit a...
Ano, my víme.
Ale Percymu jste ještě nic neřekli?
Ne. Nikdo mu nic neřekne.
Ale... nezaslouží si znát pravdu?
Grovere, pravda může být nebezpečná... pokud se s ní nezachází opatrně.
Už mu nechci lhát.
Ale prosím tě. Působí tu nebezpečné síly, chlapče.
Síly, které Zemi už jednou zničily
a můžou to snadno zopakovat.
Takže nechceš lhát svému přítelíčkovi? To je pech.
Tak to ti radím, aby ses mu vyhýbal.
Protože o tomhle mu nic neřekneš. Rozumíš?
Nechal tě tu jen tak.
Vím, jak se cítíš.
Chceš to, co ti vzali.
Chceš spravedlnost.
V pohodě?
Naprosto.
Máme je všichni.
Intenzivní, vracející se noční můry. To je tu normální.
A snění za bílého dne, ADHD, dyslexie.
Polobohové zpracovávají realitu jinak než lidé.
Poprvé v životě jsi jako všichni kolem.
Takže jsi taky...
- Víš, kdo je tvůj... - Jestli jsem neurčený?
Ne, můj otec je Hermés.
To je fuk, táhneme tu za jeden provaz.
Jak jim tohle prochází?
Proč nás sem vodí, jen aby některé z nás ignorovali?
Když strávíš moc času přemýšlením, proč bohové dělají, co dělají,
tak se zblázníš.
Čím dřív to necháš plavat, tím dřív si užiješ,
co se ti tu nabízí.
A to je co?
Sláva.
Polobohové vždycky bojovali za slávu. Říkalo se tomu kléos.
To je něco, co se spojí s tvým jménem.
Které pak bude větší, děsivější a důležitější.
Lidé tě víc poslouchají, chtějí se s tebou spřátelit
a dvakrát si rozmyslí, než tě rozčílí.
Hele!
Hej. Nech si to, Clarisse. Je tu první den.
Počkej, ty jsi to děcko, co zabilo Mínótaura. Je to tak?
Jo?
No jasně. Chceš víc pozornosti, blbečku?
Tak se na to připrav.
- Ta je ale milá. - Aréovy děti.
- Co na srdci, to na jazyku. - Proč neotravují tebe?
- Poučily se. - Luke je nejlepší šermíř v táboře.
Takže tě nechávají být díky slávě?
Když dosáhnu slávy, Clarisse mě taky nechá být?
- Přesně. - A lidi si myslí, že jsem něco?
Tak trochu, ale...
A můj otec nemá na výběr, než mě určit.
Bohy k ničemu nutit nemůžeš.
Jo... ale bude pro něj těžší předstírat, že neexistuju, že jo?
- Možná. - Výborně. Kde začneme?
Dobrý zdroj slávy jsou dovednosti.
Takže musíme zjistit, co ti jde.
Aby bylo jasno,
nikdy jsem nic takovýho nedělal a vypadá to fakt nebezpečně.
Ale jak zabít Mínótaura jsi taky nevěděl.
Radši ne.
Mám to zkusit znovu?
- Ne! - Ne!
Tak pojď.
Existuje řecký bůh zklamání?
Možná se zeptejte jeho, jestli nepostrádá dítě.
Oizys... ale to je bohyně.
A u ní nejde úplně o zklamání
jako spíš o selhání.
Najdeme něco, co ti půjde. Určitě.
- Jsme na řadě. - Na co?
Pálení obětin.
Bohům to voní,
tak přitáhneš jejich pozornost před modlitbou.
Voní jim spálené makaróny se sýrem?
Voní jim škemrání.
Spálíš to, co ti bude chybět nejvíc.
Tak ví, že to, co chceš říct, myslíš vážně a vyslechnou tě.
Ahoj, mami.
Nevím, jestli to dělám správně, doufám, že mě slyšíš.
Myslím, žes to nesnášela.
Když večer po tom,
cos mě odvezla do nové školy, zazvonil telefon.
Říkal jsem ti, že lidi jsou tam hnusný.
Že chci jít domů.
No... dobrá zpráva je...
že tentokrát to tak není.
Doufám, že sedíš, ale...
asi... jsem si tu udělal kamarády.
Opravdové přátele.
Myslím, že mě vážně mají rádi.
Představ si to.
Není tu.
Můj otec, prostě... se neukázal.
Ignorovat mě je jedna věc, ale tebe ignorovat nebude.
Přinutím ho sem přijít.
Přinutím ho, aby mě viděl.
Aby viděl nás oba.
Čau, lidi. Nemůžete spát, co?
Každý zelenáč, co sem přijde, si myslí, že je něco extra.
Myslíš, že jsi něco extra?
Ne.
Řekni, že sis to o tom Mínótaurovi vymyslel a nechám tě jít.
Nic jsem si nevymyslel.
Na některý děti se musí po zlým.
Můžu to vysvětlit.
Ne, to nemůžeš.
Fajn.
- Počkej, já tě znám. - Ne, neznáš.
Jo, ale byla jsi tam. Tu noc na ošetřovně.
Ano. Jsem Annabeth.
Sleduješ mě, Annabeth?
- Ano. - Aha.
Proč?
Čekala jsem, jestli se stane něco takového.
Abych zjistila, zda mi pomůžeš.
S čím?
Vyhrát Boj o vlajku.
Tohle se ti bude líbit. Celotáborová cvičná bitva,
všechna sláva vítězům.
Annabeth je hlavní poradkyně Athénina srubu.
Vedla náš tým ke třem vítězstvím v řadě.
Čtvrté už dlouho nikdo nezískal.
Byla na těch záchodcích.
Prý čekala, až se to stane.
Annabeth vidí svět jinak. Vždycky je šest kroků před ostatními.
- Nebuď na ní tak přísný. - Na čí straně vůbec jsi?
Vždycky na její. Je to má mladší sestra.
Asi bych to měl vysvětlit.
Před táborem jsem se toulal.
Já a zakázané dítě, co jsem potkal cestou.
Jmenovala se Thalie.
Co znamená to „zakázané“?
Před mnoha lety se Zeus, Poseidón a Hádés shodli,
že jsou jejich děti stále mocnější,
tak se domluvili, že už žádné mít nebudou.
A dlouho to platilo, dokud to Zeus neporušil.
Dokud nepřišla Thalie.
Zakázané dítě přitahuje maléry. Všude nestvůry,
jen... nekončící bitva o přežití.
Jednou jsme našli malou holku, co se schovávala v uličce.
Annabeth. Báli jsme se ji přijmout,
vystavit ji všemu tomu nebezpečí.
Pak jsme ji viděli bojovat.
Thalie to nezvládla.
Ale Annabeth a já... my ano.
A od té doby jsme rodina.
Sleduje mě od té doby, co jsem sem přišel. Proč?
Annabeth je nejsilnější bojovnice v táboře.
Vyznamenat se může už jen splněním výpravy.
A co to má společného se mnou?
Cheirón jí to slibuje už roky.
Jednou přijde polobůh, jehož osudem je vydat se na výpravu,
které ani Cheirón nezabrání.
A pak se může přidat.
Annabeth sleduje každého nováčka, hledá znamení, zda je to on.
Normálně to za den či dva vzdá, ale... tebe pořád sleduje.
Můžeš jí říct, ať přestane?
Jo, jasně. Ale co když má pravdu?
Hrdinové...
je čas.
Hra začíná.
První tým, který získá nepřátelskou vlajku a vrátí se s ní
přes řeku, vyhrává.
Jako vždy, žádné mrzačení ani zabíjení.
Doufám, že tato pravidla dodržíte.
Jakékoli kouzelné předměty jsou povoleny.
- Každý, kdo není zraněný... - To je dobrý.
- ...musí hrát. - Jen ji nech.
- Zajatci mohou být odzbrojeni... - Pořád nevím, co mám dělat.
- ...ale nesmí být svázáni ani umlčeni. - Možná ani meč potřebovat nebudu.
Nechť hry započnou.
Meč budu potřebovat.
Tak jo. Před druhým zatroubením máme 20 minut a pak to začne.
- Víš, co máš dělat? - Ano.
Máš pocit, že je dneska vítězný den?
Uvidíme se na druhé straně.
Skupino! Odcházíme!
Ty ne, poklade. Ty jdeš se mnou.
Kupředu!
- Pokračujte! - Držte pozice!
Jsem v pohodě, díky. Ale oceňuju, jak tam tak tiše stojíš.
Poslyš, já to chápu. Fakt.
V tomhle jsi lepší než já, ale dneska to musí jít hladce.
Nemůžu ti to vysvětlovat, ale můj otec to musí vidět.
Takže jestli čekáš, že vím, jak udělat něco,
co nevím, jak se dělá...
a skončí to debaklem, to si teď nemůžu dovolit.
Pořád nechápeš, k čemu tady jsi, co?
Hra začíná.
Počkej, co?
Dárek od mamky. Neboj se, půjde ti to skvěle.
Skvěle? Ale co?
Vzdáváme se.
Chci postupovat rychle. Přímo lesem k jejich vlajce.
Víš, že Clarisse prvních pár hodin loví v lese.
- Pobije nás. - Annabeth má plán.
Percy to zařídí.
Až nadejde čas, bude připravený. Vím to.
Vlajka je tamhle. Ne tady.
My víme.
Jo, sláva je fajn.
Ale pomsta je větší sranda.
Žádný mrzačení. To je jediný pravidlo.
Jo, asi nějakou dobu nedostanu dezert.
To přežiju.
Věř tomu nebo ne, vlastně nemám zájem tě zmrzačit nebo zabít.
Jen chci, abys přiznal, že jsi podvodník.
Budu pak mít lepší pocit. Už se na to cítíš?
To asi znamená ne.
Tak pojď!
Ne!
- Jo! - Jo!
To ušlo, hrdino.
Bylas tu celou dobu?
Ano.
Bylas tu celou dobu a nepomohla jsi mi?
- Ano. - Proč?
Poslyš... Percy.
Promiň mi to.
Jsi normální?
To nechápu.
Táta volá.
Byl jsi uznán Poseidónem, Zemětřasem, Nositelem bouře.
Percy Jacksone, synu Poseidónův.
Jako zakázané dítě mořského boha
jsi mezi polobohy výjimečný.
A jsi jedinou nadějí svého otce, že zabráníš vypuknutí války.
Už měsíce se Zeus a Poseidón hádají
o mistrovský blesk.
Ukradený symbol Diovy autority.
- Kdo ho ukradl? - Ty.
Cože?
Zeus hledá zloděje a najde zakázané dítě
uznané jeho žárlivým bratrem... Nevypadá to pro tebe dobře, chlapče.
Nic jsem neudělal.
Jistě, že ne. Ale tvůj otec potřebuje tvou pomoc.
Zeus mu dal ultimátum,
že když blesk za týden do letního slunovratu nevrátí...
vypukne válka.
To je tvůj úkol. Musíš ihned vyrazit.
Vyrazit? Kam?
Zeus je králem na Olympu, což se Poseidónovi vždy příčilo, ale...
mají třetího bratra, který k oběma chová hlubokou zášť.
- Hádés. - Ano.
Blesk je u Háda. Je v podsvětí.
Vím, že to zní děsivě.
Ale nebudeš sám, takový úkol podstupují vždy tři.
Skvěle. Tak hodně štěstí, až je budete shánět, protože já to nebudu.
Poseidón tě určil. Je to jeho vůle.
Poseidón mě celý život ignoroval.
- Jsi jeho syn. - Jsem syn Sally Jacksonové.
Kdo je Sally Jacksonová?
Ta, které na mně záleželo natolik, aby se mohla nazývat mou matkou.
Ta, která se nechala zabít, abych tu byl v bezpečí.
Osud světa visí na vlásku.
- Ten úkol přijmeš! - Ne!
- Ahoj, všichni. - Ty...
- Grovere, teď není vhodná doba. - Omlouvám se. Mám novinky.
- Grovere... - Sally Jacksonová žije.
Vypadalo to, že zemřela, ale jen to tak vypadalo.
- Grovere. - Tvou matku unesl...
Hádés.
Což znamená, že je teď s ním v podsvětí.
Tam chtějí, abys šel, ne?
Jestli ji tam najdeš...
možná ji budeš moci přivést zpět.
Kdy vyrážíme?
PERCY JACKSON A OLYMPANÉ
Maio.
Ráda tě poznávám, synu Poseidónův.
Jsem Medúza.
Překlad titulků: Jaroslava Sůvová